УХВАЛА     
23листопада 2022 року
м. Київ
справа № 520/5811/13
провадження № 61-1248св21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В., 
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,  Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
вирішуючи питання про самовідвід судді Ступак Ольги В`ячеславівни у справі за позовом ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , поданою через представника ОСОБА_3 , на постанову Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2015 року в позові відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2015 року залишено без змін.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 17 травня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виходив з того, що суди першої та апеляційної інстанцій встановивши, що грошові кошти отримані ОСОБА_2 для придбання 70 % частки у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю «Фортуна» та на утримання цього товариства, не надали належної правової оцінки та  не з`ясували, чи отримала ОСОБА_1 частку у статутному капіталі цього товариства за договором.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси 05 грудня 2019 року позов задоволений частково. Стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6 379 928,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Київського районного суду міста Одеси від 05 грудня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 7 449 450,00 грн.
У січні 2021 року ОСОБА_2 через адвоката Рогу С. І. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року, просив її скасувати, провадження у справі закрити.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 січня 2021 року справу № 520/5811/13 призначено судді-доповідачеві Олійник А. С., судді, які входять до складу колегії: Погрібний С. О., Яремко В. В.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 жовтня 2022 року справу № 520/5811/13 призначено                            судді-доповідачеві Олійник А. С., судді, які входять до складу колегії: Усик Г. І., Яремко В. В.
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2021 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. Відмовлено у зупиненні виконання постанови Одеського апеляційного суду від 24 грудня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2022 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів на 23 листопада 2022 року.
Відповідно до протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 16 листопада 2022 року справу № 520/5811/13 призначено колегії суддів:  головуючому - Ступак О. В., суддям: Гулейкову І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усику Г. І., Яремку В. В.
Суддя Ступак О. В. заявила про самовідвід у справі, мотивуючи його тим, що брала участь в її вирішенні у суді касаційної інстанції.
Вказана обставина, на думку судді Ступак О. В., може викликати в учасників цієї справи та сторонніх спостерігачів сумнів у її неупередженості або об`єктивності під час розгляду справи.
Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).
Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 46).
Щодо суб`єктивного критерію, то немає підстав стверджувати, що суддя Ступак О. В. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.
Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна підтвердити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть існувати об`єктивно виправдані побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді.
Вирішуючи питання самовідводу, Верховний Суд встановив, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року у цій справі № 520/5811/13 колегія суддів у складі: головуючого - Висоцької В. С., суддів: Іваненко Ю. Г., Леванчук А. О., Маляренко  А. В., Ступак О.  В. рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувала, справу направила на новий розгляд.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
Згідно з частиною четвертою статті 37 ЦПК України суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини першої статті 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.
Згідно з частинами першою, другою статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Ураховуючи те, що 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ суддя Ступак О. В. брала участь у розгляді справи за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, проте вказана колегія суддів в ухвалі про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції не висловила правовий висновок по суті спору, відсутні підстави для задоволення заяви про самовідвід.
Крім того, сам факт участі судді Ступак О. В. у розгляді Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ цієї справи не може свідчити про упереджений та небезсторонній розгляд указаної справи суддею Ступак О. В.
Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_4 про самовідвід у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 , поданою через представника ОСОБА_3 , на постанову Одеського апеляційного суду від  24 грудня 2020 року, відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                 О. В. Ступак
Судді:                                                                                                            І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник
                                                                                                                        Г. І. Усик
                                                                                                                        В. В. Яремко