Постанова
Іменем України
 
23 листопада 2022 року
м. Київ
 
справа № 338/1112/19
провадження № 61-3828св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач),Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., 
Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Глибівська сільська ради Богородчанського району Івано-Франківської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2020 року у складі судді Шишка О. А. 
та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року 
у складі колегії суддів: Томина О. О., Пнівчук О. В., Максюти І. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області (далі - Глибівська сільська рада) про визнання права на завершення приватизації 
та державну реєстрацію права власності на земельні ділянки на своє ім`я, визнання незаконним і скасування рішення сільської ради, визнання незаконним і скасування рішень державного реєстратора Богородчанської районної державної адміністрації Пронь О. Д. (далі - державний реєстратор) про реєстрацію прав на нерухоме майно.
 
Обґрунтовуючи позов, вказував, що на підставі рішення Глибівської сільської ради від 24 грудня 1997 року його матері ОСОБА_2 були надані земельні ділянки, розташовані в с. Глибівці Богородчанського району Івано-Франківської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,4703 га.
 
Свідоцтв про право власності на вказані земельні ділянки ОСОБА_2 
не отримувала.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, він є її єдиним спадкоємцем.
 
Рішенням Глибівської сільської ради від 26 жовтня 2018 року № 223-20/2017 «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок у комунальну власність» земельні ділянки, користувачі яких померли, у томі числі й земельні ділянки матері позивача, загальною площею 0,43 га, переведено у землі запасу сільської ради.
 
Вважаючи, що він має право на завершення процедури приватизації наданих матері земельних ділянок, рішення відповідача про повернення у комунальну власність наданих його матері земельних ділянок є незаконним і підлягає скасуванню, також підлягають скасуванню рішення державного реєстратора про державну реєстрацію цих земельних ділянок як комунальної власності, 
ОСОБА_1 просив:
1)     визнати його право на завершення приватизації та державну реєстрацію на його ім`я права власності на земельні ділянки, передані згідно 
з рішенням Глибівської сільської ради від 24 грудня 1997 року його матері ОСОБА_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла: 
а) для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1965 га, що розташована в урочищі На горі в с. Глибівці Богородчанського району Івано-Франківської області, кадастровий номер 2620480901:01:001:0147;
б) для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1017 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2620480901:01:004:0169;
в) для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0516 га, що розташована в урочищі В Саду в с. Глибівці Богородчанського району, кадастровий номер 2620480901:01:003:0088;
г) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0847 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2620480901:01:004:0167;
д) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0358 га, що розташована на АДРЕСА_1 , кадастровий номер 2620480901:01:004:0168;
2)     визнати незаконним і скасувати рішення Глибівської сільської ради 
від 26 жовтня 2018 року № 223-20/2017 «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок у комунальну власність»; 
3)     визнати незаконними і скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію прав на нерухоме майно від 12 листопада 2018 року 
№ 43990769, від 23 листопада 2018 року № 44213224, від 14 листопада 2018 року № 44030077, від 12 листопада 2018 року № 43994748.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 
від 11 червня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави 5 378,80 грн судового збору.
 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя не почала процедуру приватизації земельних ділянок і після смерті матері позивач не звертався 
до відповідача із заявою про її завершення.
 
Рішенню про передання земельних ділянок у комунальну власність, а також правомірності дій Глибівської сільської ради під час прийняття рішення 
від 26 жовтня 2018 року № 223-20/2017 «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність» і правомірності рішень державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 листопада 
2018 року № 43994748, від 12 листопада 2018 року № 43990769, від 14 листопада 2018 року № 44030077, від 23 листопада 2018 року № 44213224 надано оцінку 
в рішенні Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 
від 22 серпня 2019 року у справі № 338/334/19, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Пронь О. Д., Глибівської сільської ради про визнання незаконними та скасування рішень відповідачів.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
В апеляційному порядку справа переглядалась неодноразово.
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року рішення Богородчанського районного суду від 11 червня 2020 року в частині визнання незаконним та скасування рішення Глибівської сільської ради 
від 26 жовтня 2018 року, визнання незаконними і скасування рішень державного реєстратора скасовано, провадження у справі в цій частині закрито.
 
Рішення в частині розподілу судових витрат змінено, зменшено розмір стягуваного з ОСОБА_1 на користь держави судового збору до 768,40 грн.
 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без зміни.
 
Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що після смерті матері ОСОБА_1 не звертався до Глибівської сільської ради із заявою про завершення процедури приватизації переданих їй сільською радою земельних ділянок, земельні ділянки на час прийняття рішення у справі перебувають 
у комунальній власності, рішення про вилучення цих земель та передання 
у комунальну власність є чинними, з огляду на що немає підстав для задоволення позову в частині визнання права на завершення процедури приватизації.
 
Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування рішення Глибівської сільської ради 
від 26 жовтня 2018 року, визнання незаконними і скасування рішень державного реєстратора, апеляційний суд виходив з того, що спір між тими ж самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже було вирішено 
у справі № 338/334/19 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора прав на нерухоме майно Богородчанської районної державної адміністрації Івано-Франківської області Пронь О. Д., Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання незаконними та скасування рішень - ухвалено рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 22 серпня 2019 року про відмову в позові, і це рішення набрало законної сили.
 
Постановою Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційний суд дійшов висновку, що апеляційний суд не звернув уваги на те, 
що в разі, якщо рішення про передання громадянам України безоплатно 
у приватну власність земельних ділянок прийняте органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15 «Про приватизацію земельних ділянок», то спадкоємці мають право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку, 
та не надав оцінки наданим позивачем доказам, зокрема, рішенню Глибівської сільської ради від 15 листопада 2011 року № 78-8/2011, яким було переведено 
у землі запасу сільської ради три земельні ділянки загальною площею 0,43 га, 
що перебували у користуванні ОСОБА_2 .
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року, прийнятою за результатами повторного перегляду справи, рішення Богородчанського районного суду від 11 червня 2020 року змінено в частині мотивів відмови в позові.
 
Апеляційний суд встановив, що мати позивача за життя передбаченої законодавством України процедури приватизації переданих їй у користування земельних ділянок, загальною площею 0,4703 га, не розпочала, жодних дій для набуття права власності на ці земельні ділянки не вчинила, обміри земельних ділянок не проводились, кадастровий номер не присвоювався, правовстановлювальні документи не виготовлялись. Доказів того, що ОСОБА_1 звертався до сільської ради із заявами про приватизацію земельних ділянок, якими за життя користувалась його мати ОСОБА_2 , чи до компетентного органу із заявами про завершення приватизації позивач суду не надав.
 
Ураховуючи, що підставою для звернення до суду позивач вважав те, що він 
як спадкоємець після смерті матері має право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, що була виділена у власність матері, апеляційний суд зазначив про відсутність підстав для застосування статті 125 ЗК України, згідно з якою, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку відповідно до статті 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до законодавства України, а органи місцевого самоврядування відмовили спадкоємцеві у завершенні процедури приватизації, то спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю 
на ім`я спадкоємця.
 
Апеляційний суд також дійшов висновку про недоведеність порушення прав позивача внаслідок прийняття Глибівською сільською радою рішення 
від 26 жовтня 2018 року № 223-20/2017 «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок у комунальну власність» і прийняття державним реєстратором оскаржуваних рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
 
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У березні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 11 червня 2020 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову.
 
У касаційній скарзі вказує на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Як на підставу для відкриття касаційного провадження посилається на те, 
що суди попередніх інстанцій застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного 
у постановах Верховного Суду від 29 серпня 2019 року у справі № 554/1195/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1961/17, від 25 березня 2020 року у справі № 158/1672/17.
 
На думку заявника, суди не врахували, що орган місцевого самоврядування неправомірно вилучив земельні ділянки, які перебували у користуванні його матері.
 
Вважає, що суди неправильно визначили зміст його позовних вимог, 
не перевірили всіх матеріалів справи, не витребували списки громадян, 
що померли, землі яких були передані до комунальної власності.
 
Також у касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що апеляційний суд допустив порушення норм процесуального права - пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України, а саме: розглянув 16 лютого 2022 року справу без його участі та без участі його представника, при цьому ні він, ні його представник не були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що є обов`язковою підставою для скасування постанови апеляційного суду.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу 
до касаційного суду не направили.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 травня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі № 338/1112/19, витребувано справу з Богородчанського районного суду Івано-Франківської області.
 
Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2022 року справу призначено 
до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження 
без повідомлення учасників справи в складі колегії з п`яти суддів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд встановив, що рішенням Глибівської сільської ради від 24 грудня 1997 року матері позивача ОСОБА_2 та іншим особам згідно з переліком передано 
у приватну власність земельні ділянки для обслуговування житлового будинку 
та ведення присадибного господарства, загальною площею 0,4703 га.
 
Цим же рішенням скасовано рішення Глибівської сільської ради від 29 грудня 1993 року про приватизацію ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,47 га.
 
Відомостей про те, що на виконання рішення Глибівської сільської ради 
від 24 грудня 1997 року ОСОБА_2 подавала заяву та отримувала правовстановлювальні документи (державні акти на земельні ділянки) на спірні ділянки, немає.
 
Вказані обставини позивач не заперечує.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.
 
ОСОБА_1 є спадкоємцем ОСОБА_2 та власником спадкового майна у вигляді будинку АДРЕСА_2 на підставі рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2016 року.
 
Рішенням Глибівської сільської ради від 15 вересня 2011 року № 78-8/2011 ряд земельних ділянок, користувачі яких померли, в тому числі й земельні ділянки матері позивача, переведені у землі запасу сільської ради.
 
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 
від 01 березня 2017 року у справі № 338/7/17, яке набрало законної сили, 
за позовом ОСОБА_1 до Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання недійсним і скасування рішення сільської ради від 15 вересня 2011 року № 78-8/2011 в частині переведення земельних ділянок загальною площею 0,43 га в землі запасу вказане рішення залишено в силі. Цим судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 за життя 
не оформила у встановленому законом порядку право власності на земельні ділянки.
 
Рішенням Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 26 жовтня 2018 року № 223-20/2017 зареєстровано право комунальної власності, у тому числі, й на спірні земельні ділянки.
 
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 
від 22 серпня 2019 року у справі № 338/334/19, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року 
та постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року, рішення Глибівської сільської ради від 26 жовтня 2018 року № 223-20/2017 визнано правомірним.
 
У постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 338/334/19 Верховний Суд вказав, що рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2017 року, яке набрало законної сили 30 травня 2017 року, ухваленим у справі № 338/7/17, встановлені преюдиційні для вирішення справи № 338/334/19 обставини правомірності віднесення спірних земельних ділянок 
до земель запасу Глибівської сільської ради. Оскільки ОСОБА_2 за життя 
не оформила у встановленому порядку право власності на земельні ділянки загальною площею 0,43 га, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що спірні земельні ділянки належать 
до земель комунальної власності, а тому немає підстав для визнання незаконним рішення Глибівської сільської ради від 26 жовтня 2018 року
№ 223-20/2017 «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність» та визнання незаконними рішень державного реєстратора 
Пронь О. Д. про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 листопада 2018 року 
№ 43990769, від 12 листопада 2018 року № 43994748, від 23 листопада 2018 року № 44213224, від 14 листопада 2018 року № 44030077.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Переглядаючи в касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції 
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
 
В ухвалі Верховного Суду від 09 серпня 2022 року вказано, що касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції 
в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), частиною першою статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України визначено право кожної особи на судовий захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, 
а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, 
що передбачено статтею 392 ЦК України. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
У справі встановлено, що на підставі рішення Глибівської сільської ради 
від 29 грудня 1993 року у приватну власність громадян передано земельні ділянки для ведення особистого підсобного господарства, у тому числі 
ОСОБА_2 передано земельні ділянки загальною площею 0,47 га.
 
Рішення Глибівської сільської ради від 24 грудня 1997 року, яким рішення Глибівської сільської ради від 29 грудня 1993 року скасовано й у власність
громадян передано земельні ділянки для обслуговування житлових будинків та господарських споруд, а також для ведення особистого підсобного господарства згідно зі списками, складеними на основі матеріалів інвентаризації. Під номером 147 у вказаному списку зазначено про передання ОСОБА_2 земельних ділянок загальною площею 0,4703 га.
 
У жовтні 2007 року ОСОБА_2 померла, не оформивши у встановленому законом порядку право власності на вказані земельні ділянки.
 
Рішенням Глибівської сільської ради від 15 вересня 2011 року № 78-8/2011 ряд земельних ділянок, користувачі яких померли, в тому числі й земельні ділянки матері позивача, переведені у землі запасу сільської ради.
 
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 
від 01 березня 2017 року у справі № 338/7/17, яке набрало законної сили, 
за позовом ОСОБА_1 до Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про визнання недійсним і скасування рішення сільської ради від 15 вересня 2011 року № 78-8/2011 в частині переведення земельних ділянок загальною площею 0,43 га в землі запасу вказане рішення залишено в силі. Цим судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 за життя 
не оформила у встановленому законом порядку право власності на земельні ділянки.
 
Рішенням Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 26 жовтня 2018 року № 223-20/2017 зареєстровано право комунальної власності, у тому числі, й на спірні земельні ділянки.
 
Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області 
від 22 серпня 2019 року у справі № 338/334/19, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 19 листопада 2019 року 
та постановою Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року, рішення Глибівської сільської ради від 26 жовтня 2018 року № 223-20/2017 визнано правомірним.
 
У постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 338/334/19 Верховний Суд вказав, що рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2017 року, яке набрало законної сили 30 травня 2017 року, ухваленим у справі № 338/7/17, встановлені преюдиційні для вирішення справи № 338/334/19 обставини правомірності віднесення спірних земельних ділянок 
до земель запасу Глибівської сільської ради. Оскільки ОСОБА_2 за життя 
не оформила у встановленому порядку право власності на земельні ділянки загальною площею 0,43 га, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що спірні земельні ділянки належать
до земель комунальної власності, а тому немає підстав для визнання
незаконним рішення Глибівської сільської ради від 26 жовтня 2018 року
№ 223-20/2017 «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність» та визнання незаконними рішень державного реєстратора 
Пронь О. Д. про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 листопада 2018 року 
№ 43990769, від 12 листопада 2018 року № 43994748, від 23 листопада 2018 року № 44213224, від 14 листопада 2018 року № 44030077.
 
Отже, існує два чинних судових рішення, якими встановлено правомірність переходу спірних земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства до комунальної власності, тому за позивачем не може бути визнано право на приватизацію цих земельних ділянок, як немає й підстав для скасування оскаржуваних ним рішень Глибівської сільської ради, правомірність яких підтверджена вказаними судовими рішеннями.
 
Суд також встановив, що згідно з рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 листопада 2016 року ОСОБА_1 у порядку спадкування після матері набув право власності на будинок 
АДРЕСА_2 .
 
Вказане дає підстави позивачеві для набуття права на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель і споруд відповідно до статті 120 ЗК України, однак таких позовних вимог ОСОБА_1 у цій справі не заявляв.
 
Ураховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів Верховного Суду вважає правильним висновок апеляційного суду, який погодився із судом першої інстанції про необхідність відмовити в позові ОСОБА_1 , змінивши мотиви такої відмови. Колегія суддів вважає висновок апеляційного суду законним і обґрунтованим.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що у нього неправомірно відібрали землю, спростовуються встановленими у справі обставинами 
і матеріалами справи. 
 
Спростовуючи ж доводи про те, що суд неправильно визначив зміст позовних вимог, варто зазначити, що суд розглянув справу відповідно до визначених 
у позовній заяві вимог.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суди не перевірили всіх матеріалів справи, 
не витребували списків померлих громадян, землі яких були передані до земель комунальної власності сільської ради, відхиляються, оскільки рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 березня 2017 року, що набрало законної сили 30 травня 2017 року, у справі № 338/7/17
встановлені преюдиційні при вирішенні цієї справи обставини правомірності віднесення належних особам, які померли, в тому числі ОСОБА_2 , земельних
ділянок до земель запасу Глибівської сільської ради, оскільки за життя ці особи не оформили у встановленому порядку право власності на земельні ділянки. Отже, вказані обставини були предметом перевірки в іншій справі, в якій безпосередньо і оскаржувалось рішення Глибівської сільської ради 
від 26 жовтня 2018 року № 223-20/2017 «Про реєстрацію упорядкованих земельних ділянок в комунальну власність».
 
Ураховуючи, що суд касаційної інстанції відповідно до статті 400 ЦПК України 
не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, а інші доводи касаційної скарги зводяться саме до незгоди 
з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлення обставин справи 
та власного тлумачення норм матеріального й процесуального права, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судів попередніх інстанцій, зокрема апеляційного суду, який належним чином їх спростував, такі доводи Верховний Суд не може взяти до уваги.
 
Доводи касаційної скарги щодо незастосування судами попередніх інстанцій правових висновків Верховного Суду, викладених у зазначених у касаційній скарзі постановах, на увагу не заслуговують, оскільки ухвалені у цій справі рішення не суперечать таким висновкам.
 
Доводи касаційної скарги про те, що 16 лютого 2022 року апеляційний суд розглянув справу без участі позивача та його представника, при цьому 
не повідомивши їх належним чином про дату, час та місце розгляду справи,
що є обов`язковою підставою для скасування постанови апеляційного суду, спростовуються матеріалами справи, в яких міститься рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового відправлення від 28 січня 2022 року, 
а саме повістки, направленої на адресу ОСОБА_1 , яка повернулась 
до апеляційного суду у зв`язку з відсутню адресата за вказаною адресою (саме така причина повернення поштового відправлення вказана в довідці 
ДП «Укрпошта»), а згідно з пунктом 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи 
за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, 
що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа 
не повідомила суду іншої адреси, є днем вручення судової повістки.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду - без змін, оскільки таке судове рішення є законним та обґрунтованим, прийняте з дотриманням вимог процесуального та матеріального закону, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної 
чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
З огляду на те що суд касаційної інстанції рішення не змінює та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 16 лютого 2022 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий  Судді:	М. Є. Червинська С. Ю. Бурлаков А. Ю. Зайцев	
 	В. М. Коротун М. Ю. Тітов