РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2022 року 
м. Рівне

Справа № 569/6001/22
Провадження № 22-ц/4815/991/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В., Шимківа С.С.,

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державний реєстратор з питань надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левандовська Анастасія Віталіївна,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2022 року, постановлену в складі судді Тимощука О.Я., у справі № 569/6001/22, 

в с т а н о в и в :
У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Державного реєстратора з питань надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Корнинської сільської ради Рівненського району Рівненської області Левандовської Анастасії Віталіївни про поділ майна подружжя, визнання недійсним рішення державного реєстратора, скасування державної реєстрації права власності.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2022 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху, а позивачу наданий десятиденний термін, з дня отримання копії даної ухвали, для усунення зазначених в ухвалі недоліків.
10 червня 2022 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про зменшення розміру судового збору.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2022 року в задоволені заяви ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору відмовлено та позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.
Не погодившись із ухвалою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове рішення не відповідає.
У пункті 8 частини першої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Як зазначає Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ), у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) закріплене "право на суд" разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі "Ґолдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. the United Kingdom), заява N 4451/70, § 36).
Проте такі права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність цих прав (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 17 січня 2012 року у справі "Станєв проти Болгарії" (Stanev v. Bulgaria), заява N 36760/06, § 230).
ЄСПЛ також вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (рішення ЄСПЛ від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" ("Kreuz v. Poland"), заява N 28249/95, § 59). Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі "Шишков проти Росії" ("Shishkov v. Russia"), заява N 26746/05, § 111).
Згідно з ч. 1, 3ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цьогоКодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цьогоКодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Відповідно до частини 2 статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 24 травня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без руху з тих підстав, що вона не відповідає вимогам ст.177 ЦПК, а саме не сплачено судовий збір за подання до суду позовної заяви.
10 червня 2022 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про зменшення розміру судового збору.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2022 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру судового збору відмовлено, а позовну заяву визнано неподаною та повернуто заявнику.
За правилами частин першої, третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.
Згідно зі статтею 8 Закону України "Про судовий збір", враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Апеляційний суд зазначає, що положення статей ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" не містять визначеного (чіткого) переліку документів, які можна вважати такими, що підтверджують майновий стан особи. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Водночас підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути аргументовані.
Відмовляючи у задоволенні клопотання позивача про зменшення розміру сплати судового збору, суд першої інстанції зазначив, що наведені в клопотанні позивача про зменшення розміру судового збору підстави для його зменшення і подана на підтвердження її майнового стану довідка про доходи не є достатніми підставами для зменшення розміру судового збору. При цьому суд враховав, що позивач зовсім не сплатила судовий збір за жодну з позовних вимог. Оскільки вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху не виконано, позовну заяву було визнано неподаною та повернуто.
Апеляційний суд не погоджується із таким висновком, оскільки суд першої інстанції не надав можливості особі, яка звернулася з позовною заявою, відреагувати на позицію суду щодо вирішення заявленого клопотання, зокрема, сплатити судовий збір чи звернутися повторно із клопотанням зменшення розміру сплати судового збору, надавши відповідні докази.
Таким чином, відмовляючи у задоволенні клопотання про зменшення розміру сплати судового збору та одночасно визнаючи неподаною і повертаючи скаргу, суд першої інстанції неправильно застосував положення ЦПК України, Закону України "Про судовий збір", статті 6 Конвенції, тим самим позбавивши особу можливості виконати вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 20 березня 2019 року у справі № 726/1921/16 (провадження N 61-24908св18)4 від 04 липня 2018 року у справі N 686/114/16-ц (провадження N 61-16723св18), від 01 грудня 2021 року у справі № 513/1344/19-ц, (провадження № 61-10325св21).
З урахуванням вказаного, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги обґрунтованими та достатніми для скасування ухвали суду першої інстанції, яка перешкоджає провадженню у справі.
Отже, посилання в апеляційній скарзі на ті обставини, що суд безпідставно повернув матеріали позовної заяви заслуговують на увагу апеляційного суду та є підставою для скасування ухвали суду.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2022 року і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 14 червня 2022 року скасувати, направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 15 вересня 2022 року.

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

                                                                Шимків С.С.