КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

№ справи: 761/27066/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9541/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Каліушко Ф.А
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
17 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
                  головуючого  - Немировської О.В. 
                  суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.
                  секретар -  Лащевська Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, 
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 30 червня 2022 року, 
 
встановив:
у липні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 червня 2021 року позов було задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість в розмірі 29 385 грн. 15 коп. та судовий збір. 
У лютому 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу в розмірі 15 276 грн. 20 коп.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 червня 2022 рокуу задоволенні заяви було відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про стягнення з позивача на його користь витрат на правничу допомогу, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач  ТОВ «Вердикт Капітал» просив суд залишити ухвалу без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.
Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2019 року позивач ТОВ «Вердикт Капітал» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 02 червня 2021 року позовні вимоги було задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 29 385 грн. 15 коп. та судовий збір.
У лютому 2022 року представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 30 червня 2022 рокуу задоволенні заяви було відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було у встановлений процесуальним законом строк подано до суду докази понесення ним витрат на правничу допомогу, про відшкодування яких він просить ухвалити додаткове рішення. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.
У своїй апеляційній скарзі представник відповідача посилався на те, що незазначення ним вартості правничої допомоги в попередньому розрахунку суми судових витрат не можу бути безумовною підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки ним було надано достатні докази на підтвердження понесення заявлених витрат. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з відзивом на позовну заяву представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 зазначив орієнтовний розрахунок судових витрат, які відповідач планує понести у зв`язку з розглядом справи - 200 грн., як витрати на відсилання процесуальних документів. При цьому ні до закінчення судових дебатів по справі, ні протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду доказів понесення витрат на правничу допомогу відповідач до суду не подавав. Також матеріали справи свідчать про те, що відповідач ОСОБА_1 та його представник були обізнані про призначене на 02 червня 2021 року судове засідання, просили розглядати справу за їх відсутності.
Доводи скаржника про те, що із заявою він звернувся після того, як отримав копію рішення, також не можуть свідчити про подання ним доказів понесення судових витрат у встановлений законом строк, оскільки положеннями ст. 141 ЦПК України визначено, що такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а не після отримання його копії. Крім того, положеннями даної статті визначено, що докази приймаються судом за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про їх наявність та намір звернутись із вимогами про їх відшкодування. Така заява відповідачем в ході розгляду справи та до закінчення судових дебатів не заявлялась.
Посилання апелянта на те, що сума гонорару за умовами договору про надання правничої допомоги визначалась після фактично виконаної роботи також є неспроможними, оскільки з наданого опису робіт вбачається, що адвокатом були надані послуги з ознайомлення з матеріалами справи, аналізу судової практики та подання відзиву на позов (30 грудня 2019 року) та участь в судових засіданнях - 07 жовтня 2020 року та 02 лютого 2021 року. За таких обставин вартість заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу на момент подання ОСОБА_3 28 травня 2021 року заяви про подальший розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_1 та його представника (а.с.183, 184) вже була відома, однак заява про це до суду зроблена не була.
Крім того, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20).
Позивачем та його представником не було надано доказів на підтвердження неможливості подати заяву про відшкодування судових витрат, які відповідно до умов договору ще не сплачені, у встановлений процесуальним законом строк.
Згідно із частинами першою, другою та п`ятою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
ЄСПЛ вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено такі висновки: «Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».
Матеріали справи також свідчать і про те, що відповідачем заява про ухвалення додаткового рішення разом із доказами понесення витрат на правничу допомогу позивачеві не направлялась, що позбавило його можливості доведення їх неспівмірності.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної  інстанції  залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи викладене, судом першої інстанції було правильно застосовано норми процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому ухвалу суду слід залишити без змін. 
    Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд
 
постановив:
апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 30 червня 2022 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови виготовлено 22 листопада 2022 року.
Головуючий
Судді