Дата документу 27.09.2022 Справа № 333/6950/21

Запорізький апеляційний суд

Єдиний унікальний № 333/6950/21                 Головуючий у 1-й інстанції: Наумова І.Й. 
 
Провадження №22-ц/807/1699/22         Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 вересня 2022 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:  	Подліянової Г.С., Гончар М.С.,  Кримської О.М.,   	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ», треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Юністар-авто» про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної події, витрат на проведення експертного дослідження та стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, - 

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ», треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Юністар-авто» про стягнення матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної події, витрат на проведення експертного дослідження та стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 14 жовтня 2020 року о 13-56 год. відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «RENAULT FLUENCE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням власника ОСОБА_1 та транспортного засобу «Mercedes-Benz-3100», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. На час ДТП відповідальність водія «Mercedes-Benz-3100», реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована Полісом обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР 523701 - ПрАТ «СК «Оранта-Січ». Водій ОСОБА_2 на час ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ «Юністар-авто».
Після ДТП на обох водіїв було складено протоколи по адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП. 
Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2022 року по справі № 334/6590/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП було закрито на підставі ст. 38, п.7) ч.1 ст.247 КУпАП за закінченням строків давності притягнення до адміністративної відповіданості, яка постановою Запорізького апеляційного суду від 15 лютого 2021 року залишена без змін. 
Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2021 року у справі № 334/6175/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 було закрито на підставі ст. 38, п.7) ч.1 ст.247 КУпАП за закінченням строків давності притягнення до адміністративної відповіданості, яку постановою Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2021 року скасовано і провадження у справі закрито на підставі п.1) ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу, передбаченого ст. 124 КУпАП. 

Також, в рамках справи про адміністративне правопорушення № 334/6175/20 було проведено інженерно-транспортну експертизу, проведення якої доручено Запорізькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, за висновками судового експерта Макарова О.М. від 9-1068 від 24 лютого 2021 року, в діях водія ОСОБА_2 є порушення п. 8.7.3 г), 12.3 ПДР України, що знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП.

25 травня 2021 року з метою отримання страхового відшкодування, ОСОБА_1 звернувся до Страхової компанії ПрАТ «СК «Оранта-Січ». Листом від 02 липня 2021 року за вих. № 1183 отримав письмову відмову щодо страхового відшкодування з тих підстав, що вина водія ОСОБА_2 не встановлена і не доведена в судовому порядку, а в зв`язку з цим зазначена подія не є страховим випадком та на підставі ст. 32.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодовується страховою компанією.

Після звернення ОСОБА_1 до страхової компанії з проханням оглянути його автомобіль на предмет з`ясування розміру спричиненої шкоди і страхового відшкодування, автомобіль був оглянутий представником страхової компанії, але розмір збитків, а також страхового відшкодування ОСОБА_1 повідомлено не було. 

ОСОБА_1 для визначення спричиненої шкоди самостійно, за власний кошт звернувся до судового експерта Шахова О.В., за висновком якого від 31 липня 2021 року № 50, вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «RENAULT FLUENCE», реєстраційний номер НОМЕР_1 у результаті пошкодження останнього в ДТП 14 жовтня 2020 року складає 103783,45 грн. Вартість експертизи відповідно до рахунку № 450 від 22 липня 2021 року становить 2900 грн. 

На підставі ст.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування циільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» враховуючи незаконну відмову у виплаті страхового відшкодування датовану 02 липня 2021 року страховою компанією, вважає, що сума пені повинна бути розрахована за період з 02 липня 2021 року по день подачі позову 04 жотвня 2021 року, що складає 4350,60 грн. 

На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» на його користь грошові кошти в розмірі 103783,45 грн – сума майнової шкоди, спричиненої внаслідок ДТП в рахунок здійснення страхового відшкодування, 2900 грн – суму коштів сплачених за проведення експертного дослідження, 4350,60 грн – пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, всього у розмірі 111034,05 грн та судові витрти на сплату судового збору у розмірі 1110,34 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. 

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 червня 2022 рокупозовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково. 

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_1 , грошові кошти у розмірі 103783,45 грн - в рахунок здійснення страхового відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортної події; 2900,00 грн – витрати на проведення експертного дослідження; 9000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу; 1065,92 грн - витрати на сплату судового збору, що в загальній сумі складає 116 749,37 грн.

В інші частині заявлені позовні вимоги – залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПАТ «СК «Оранта Січ» подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2022 рокув частині задоволених позовних вимог та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що страховиком за страховою справою було прийняте правомірне рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування на підставі п.1 ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до Закону. У наданому позивачем висновку експерта Шахова О.В. від 31 липня 2021 року №50 відсутнє зазначення про те, що він попереджений про відповідальність, тому не є належним доказом в розумінні ст.78 ЦПК України. Судом першої інстанції не було взято до уваги та проігноровано те, що відповідно до висновку експерта від 24 лютого 2021 № 9-1068 в діях водія ОСОБА_1 є невідповідність вимогам п.10.1 ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. Зазначає, що вартість ПДВ відшкодовується страховиком при наданні доказів проведення ремонту автомобіля. Це слідує з того, що податок на додану вартість- непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем, його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець. ОСОБА_1 не надано доказів, на підтвердження виконання робіт з ремонту автомобіля, а отже, страховик не повинен сплачувати суму ПДВ в складі страхового відшкодування. З урахуванням того, що ОСОБА_1 не просить відшкодувати витрати на оплату ремонтних робіт, а заявляє про відшкодування оціненого матеріального збитку, та враховуючи, що у висновку експерта Шахова О.В, від 31 липня 2021 № 50 не зазначена сума ПДВ, тому сума матеріального збитку, в разі задоволення позовних вимог, повинна бути зменшена на 20% (103783,45-20%=83026,76 грн), яка також за мінусом франшизи 1300 грн становитиме 81726,76 грн. Витрати на правничу допомогу у позові є необґрунтованими, непідтверджені відповідними доказами та є завищеними.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 , адвокат Кальцій Д.С. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального повадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2022 року складає 248 100 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» (2481,00 грн х 100 = 248 100 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі становить 111034,05 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з частиною першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апелційний суд переглядає рішення суду в частині задоволених позовних вимог, в частині відмовлених позовних вимог рішення суду не переглядається, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно ч. 1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи позовнв вимоги в частині стягнення грошових коштів в розмірі 103783,45 грн в рахунок здійснення страхового відшкодування шкоди спричиненої ДТП та 2900 грн витрати на проведення експертного дослідження, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок ДТП, яка сталася з вини водія ОСОБА_2 був пошкоджений належний ОСОБА_1 автомобіль та спричинена матеріальна шкода на суму 103783,45 грн. Цивільна відповідальність власника транспортного засобу, яким керував водій ОСОБА_2 застрахована ПрАТ «СК «Оранта-Січ», розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, тому вони є обгрунтовними та такими, що підлягають задоволенню. Витрати на професійну правиничу допомогу на суму 9000 грн, витрачені позивачем, є документально підтвердженими, вони співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. 

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись, виходячи з наступного. 

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, втановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Мета здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності визначена у статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачено, що обов`язкове страхування здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. 

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).
Статтею 6 указаного Закону передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю  забезпеченого транспортного засобу, внаслідок  якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Положеннями статті 22 Закону №1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Порядок подачі потерпілою особою заяви про страхове відшкодування, прийняття страховиком рішення про здійснення виплати страхового відшкодування та його виплати регулюються статтями 35 і 36 Закону № 1961-IV.

Так, відповідно пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього  Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Судом першої інстанції установлено, що 14 жовтня 2020 року о 13-56 годині відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «RENAULT FLUENCE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням власника ОСОБА_1 та транспортного засобу «Mercedes-Benz-3100», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження ( т. 1 а.с. 12). 

Після ДТП на обох водіїв було складено протоколи по адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП. 

Відносно водія ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, з посиланням на порушення ним вимог п. 8.7.2 (ґ) Правил дорожнього руху України. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2022 року по справі № 334/6590/20 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП було закрито на підставі ст. 38, п.7) ч.1 ст.247 КУпАП за закінченням строків притягнення до адміністративної відповіданості, яка постановою Запорізького апеляційного суду від 15 лютого 2021 року залишена без змін (т.1 а.с.15-17). 

В даних постановах суду обставини вищевказаної дорожньо-транспортної події не досліджувались, факти порушення чи не порушення учасниками ДПТ Правил дорожнього руху, а також їх вина у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не досліджувались.

Відносно водія ОСОБА_1 , у зв`язку з подіями даної дорожньо-транспортної події, був складений протокол про адміністративне правопорушення, яке передбачене ст.124 КУпАП, з посиланням на порушенням ним Правил дорожнього руху. 

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 березня 2021 року у справі № 334/6175/20 було винесено постанову, згідно якої адміністративне провадження у справі відносно ОСОБА_1 було закрито на підставі ст. 38 п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП за закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2021 по справі № 334/6175/20, була скасована постанова Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 10 березня 2021 про закриття провадження у справі відносно  ОСОБА_1 , у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, та закрито провадження у цій справі у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (т.1 а.с.18-20). 

В даній постанові Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2021 зазначено, що «…В ході апеляційного розгляду досліджено файли відеозаписів відеозйомки, яка велась з автомобіля «Мерседес Бенц» під керуванням водія ОСОБА_2 . Встановлено, що даний автомобіль рухається в правій смузі руху, видимість в напрямку руху нічим не обмежується. При під`їзді до регульованого перехрестя в лівій смузі попутного руху зупиняється на стоп-лінії перед перехрестям автомобіль «Тойота» на миготливе зелене світло світлофора, яке триває 3 секунди, після чого вмикається жовте світло світлофора та із зустрічної смуги починає рух через перехрестя автомобіль «Рено» під керуванням ОСОБА_1 . При цьому мікроавтобус «Мерседес Бенц» під керуванням водія ОСОБА_2 , перетинаючи стоп-лінію, вже на забороняючий жовтий сигнал світлофора в`їжджає на перехрестя, де відбувається зіткнення з автомобілем «Рено», який при цьому до моменту зіткнення встиг повністю зупинитись, намагаючись уникнути зіткнення. Таким чином, апеляційним судом об`єктивно встановлено відсутність протиправності в діях водія ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, а відтак в діях останнього відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, оскільки, виконуючи поворот ліворуч, він не повинен був надавати перевагу в русі автомобілю «Мерседес Бенц 310 Д» під керуванням водія ОСОБА_2 , оскільки на момент початку здійснення маневру водієм ОСОБА_1 для водія ОСОБА_2 горів вже жовтий сигнал світлофора, який забороняв автомобілю «Мерседес Бенц 310 Д» в`їзд на перехрестя, яке перетинав водій ОСОБА_1 . Таким чином, своїми діями водій ОСОБА_1 не порушував вимоги п.16.6 ПДР України…».

В межах вищезазначеної справи про адміністративні правопорушення № 334/6175/20 за ухвалою суду першої інстанції була призначена інженерно-транспортна експертиза, проведення якої доручено Запорізькому науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України. Згідно з Висновком судового експерта Макарова О.М. № 9-1068 від 24 лютого 2021 року, з урахуванням вихідних даних, наданих в матеріалах адміністративної справи встановлено, що в діях водія автомобілю «Мерседес Бенц 310 Д» ОСОБА_2  є порушення п.  8.7.3 г), 12.3 ПДР України, що знаходиться в причинному звязку з подією ДТП. (т.1 а.с.21-24, т.2 а.с.2-46).

З п.п. 8.7.3 (ґ) Правил дорожнього руху України вбачається, що жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Судом першої інстанції в судовому засіданні досліджений відеозапис відеозйомки, яка велась з автомобіля «Mercedes-Benz-3100», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , на якому міститься посилання у вищевказаній постанові Запорізького апеляційного суду від 16 квітня 2021 року, з якого вбачається, що водій «Mercedes-Benz-3100» ОСОБА_2 , в порушення вимог п.п. 8.7.3 (ґ) Правил дорожнього руху України, перетинає стоп-лінію, вже на забороняючий жовтий сигнал світлофора і в`їжджає на перехрестя, внаслідок чого відбувається зіткнення з автомобілем, під керуванням водія ОСОБА_1 .

Відповідно до правової позиції, яка сформована у Постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 927/623/18 зазначено «Що з правового аналізу норми п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП вбачається, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальнсті, передбачених статтею 38 Кродексу України про адміністроативні правопорушення, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вни особи в скоєнні ДТП».

Таким чином, ОСОБА_1 повністю виправдано, в його діях немає складу адміністративного правопорушення, а справу відносно водія ОСОБА_2 закрито з нереабілітуючих підстав у зв`язку з закінченням строку притягнення до адміністативної відповідальності.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до положень частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містяь інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до положень ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за зконом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінивши вищевказані докази по справі у їх сукупності та надавши їм правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого та правильного висновку, що вищевказана дорожньо-транспортна подія сталася внаслідок порушення ОСОБА_2 вимог п.п. 8.7.3 (ґ) Правил дорожнього руху України, що знаходиться в причинному зв`язку з подією ДТП.

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 винен в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, а вина особи ОСОБА_2 , відповідальність якого застрахована не доведена, суперечить вищезазначеним фактичним обставинам справи та доказам, а тому не заслуговують на увагу. 

Судом першої інстанції встановлено, що Позивач є власником транспортного засобу «RENAULT FLUENCE», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_3 (т.1 а.с.12).
На момент даної дорожньо-транспортної події водій ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Юністар-авто», остання сталася під час виконання ним своїх трудових обов`язків. Дана обставина, зазначена позивачем, третіми особами ТОВ «Юністар-авто» та ОСОБА_2 , а також відповідачем, не спростовувалась під час судового розгляду справи у суді першої інстації.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку (частина шістнадцята статті 9 Закону України «Про страхування»).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) вказано, що: «покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
На момент даної дорожньо-транспортної події цивільно-правова відповідальність водія «Mercedes-Benz-3100», реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , була застрахована Полісом обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АР 4725619 - ПрАТ «СК «Оранта-Січ» 18 вересня 2020 (т.1 а.с.60). 

Як вбачається з даного Полісу, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю – 260 000 грн, за шкоду, заподіяну майну – 130 000 грн, розмір франшизи складає 1300 грн.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Mercedes-Benz-3100», реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована  у ПрАТ «СК «Оранта-Січ» відповідно до Полісу №АР/4725619 від 18 вересня 2020 року, ОСОБА_1 23 жовтня 2020 звеернувся до ПрАТ «СК «Оранта-Січ» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (т.2 а.с.118).

28 жовтня 2020 працівниками ПрАТ «СК «Оранта» був оглянутий, за участю позивача, належний останньому транспортний засіб, за результатами якого складений Протокол (Акт) огляду транспортного засобу та Протокол (Акт) додаткового огляду транспортного засобу, в якому зафіксовані пошкодження автомобіля, спричинені в результаті цієї дорожньо-транспортної події (т.2 а.с.115-116).

Відповідно до п.35.1.ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.1. ст. 36 вищевказаного Закону, страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як установлено судом першої інстанції, 25 травня 2021 року з метою отримання страхового відшкодування ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії ПрАТ «СК «Оранта-Січ» із заявою про виплату страхового відшкодування за подією, яка трапилась 14 жовтня 2020 в м. Запоріжжі з транспортним засобом «Mercedes-Benz-3100», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 (т.2 а.с.113-114).

Листом ПрАТ «СК «Оранта-Січ» від 02 липня 2021 року за вих. № 1183, остання відмовила ОСОБА_1 щодо страхового відшкодування з тих підстав, що вина водія ОСОБА_2 не встановлена і не доведена в судовому порядку, а в зв`язку з цим зазначена подія не є страховим випадком та на підставі ст. 32.1 Закону України «Про обов`язкове страхування циільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодовується страховою компанією (т.1 а.с.25).

Після звернення ОСОБА_1 до страхової компанії з проханням оглянути його автомобіль на предмет з`ясування розміру спричиненої шкоди і страхового відшкодування, автомобіль був оглянутий представником страхової компанії, але розмір збитків, а також розмір страхового відшкодування ОСОБА_1 повідомлено не було. 

ОСОБА_1 для визначення спричиненої шкоди самостійно, за власні кошти звернувся до судового експерта Шахова О.В.. Відповідно до Звіту судового експерта Шахова О.В. № 50 від 31 липня 2021 про вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «RENAULT FLUENCE», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку з урахування податку на додану вартість складає 103783,45 грн. Вартість експертизи відповідно до рахунку № 450 від 22 липня 2021 року становить 2900 грн (т.1 а.с.34-47).

Дослідивши вищевказаний висновок, суд першої інстанції вірно визнав його належним доказом по справі, оскільки він складений уповноваженою кваліфікованою особою судовим експертом, описані експертом пошкодження співпадають з описом пошкоджень, зазначеним у вищезгаданому протоколі огляду транспортного засобу від 28 жовтня 2020. Відповідачем, на спростування визначеної експертом ОСОБА_3 суми збитку, суду належних доказів не надано. Клопотань про проведення судової експертизи для визначення суми збитків, спричиненої даним ДТП, відповідачем під час судового розгляду цієї справи не заявлялось.

Відповідно до приписів статей 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

За змістом вказаної норми у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає податок на додану вартість, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податку на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком.

З огляду на зазначене, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині відшкодування майнової шкоди та стягнення страхового відшкодування, однак визначаючи розмір страхового відшкодування не врахував, що відшкодування неплатнику податку на додану вартість розрахунок сум виплати страхового відшкодування повинен здійснюватися без урахування сум податку на додану вартість. 

Так, згідно з п.196.1.3 ст.196 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість операції з надання послуг із страхування, співстрахування або перестрахування особами, які мають ліцензію на здійснення страхової діяльності відповідно до закону, а також пов`язаних з такою діяльністю послуг страхових (перестрахових) брокерів та страхових агентів.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясувати наявніст двох обставин: 1) фактичне здійсненя ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ.

Згідно з правового висновку викладеного Верховним Судом у постанові від 22 грудня 2020 у справі №565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) у разі проведення ремонтних робіт у особи, яка є платником ПДВ, позивач має право на відшкодування сплаченого ним податку за рахнок страхової компанії, якщо понесення витрат зі спати цього податку буде підтверджено відповідними доказами. 

Відтак, страховик не може бути вимушений до виплати податку на додану вартість у складі суми страхового відшкодування за винятком випадку, коли сума податку нарахована та сплачена на користь виконавця послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, який (виконавець), в свою чергу, має бути платником податку на додану вартість. 

Отже, вартість ПДВ відшкодовується страховиком при наданні доказів проведення ремонту автомобіля. Це слідує з того, що податок на додану вартість – непрямий податок, який входить в ціну товарв (робіт, послуг) та сплачується покупцем, але його облік та перерахування до державного бюджету здійснює продавець. 

В данному випадку ОСОБА_1 до позову не додано документів, які підтверджували виконання робіт з ремонту автомобіля, а отже страховик не повинен сплачувати суми податку на додану вартість в складі страхового відшкодування. 

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_1 не просить відшкодувати його витрати на оплату ремонтних робіт, а заявляє про відшкодування оціненого матеріального збитку, та враховуючии те, що у висновку експерта Шахова О.В від 31 липня 2021 № 50 окремо не зазначена сума ПДВ, тому матеріальний збиток необхідно зменшити на суму податку на додану вартість на 20%, оскільки документального підтвердженя факту оплати проведеного ремонту не має. Таким чином сума маитеріального збитку, яка спричинена ОСОБА_1 становить 83026,76 грн (103783,45-20%=83026,76 грн).

Крім того, відповідно до ст. 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. 

Відповідно до Полісу АР № 4725619 від 18 вересня 2020 року розмір франшизи складає 1300 грн (т.1 а.с.60).

Таким чином, сума страхового відшкодування матеріальних збитків повинна складати 81 726,76 грн (83 026,76 – 1 300 франшизи).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував наведених обставин, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку про покладення на відповідача обов`язку сплатити позивачу грошові кошти щодо стягнення страхового відшкодування, які складають суму ПДВ та франшизу, передбачену полісом.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для зменшення суми яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 103 783,45 грн до 81 726,76 грн.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підлягає сягненню з відповідача на користь позивача 2900,00 грн витрати на проведення експертного дослідження.

Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з підстав, передбачених п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, а з ПАТ « СК « Оранта-Січ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню в рахунок здійснення страхового відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 81726,76 грн, витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 2900 грн, а всього у розмірі 84626.76 грн.

Щодо витрат на правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Пунктами 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України).
Подібні висновки викладені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, наведеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-17688св20).
Позивач на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції надав копію договору про надання правової допомоги від 16 жовтня 2020 року та від 17 жовтня 2021 року, додатки №1, №2 до договору про надання правничої допомоги, попередній розрахунок суми витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом даної сприви від 04 жовтня 2021 року, загальна сума яких становить 10000 грн, акт приймання-передачі наданих послуг від 04 жовтня 2021 року, квитанція від 04 жовтня 2021 року на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу адвокату Кальній Д.С. у розмірі 6000 грн, деталшьний опис робіт, які були виконані адвокатом Кальній Д.С. на суму 10000 грн, квитанція про сплату витрат за участь в судових засіданнях в Комунарському районному суді м. Запоріжжя від 09.грудня 2021 року, від 16 лютого 2022 року, від 11 травня 2022 року, від 19 травня 2022 року на загальну суму 4000 грн ( т. 1 а.с. 9-11, а.с. 49-51, а.с. 72-75, а.с. 97-107).
Позивач підтвердив документально, що ним дійсно були понесені витрати на правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції.
Відповідч не звернулися до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення заявлених позивачем до відшкодування витрат на правничу допомогу, не спростував їх розмір та не довів неспівмірність цих витрат критеріям, встановленим у частині четвертій статті 137 ЦПК України, що унеможливлює вирішення судом з власної ініціативи питання про зменшення розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій іншої сторони.
Отже, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про наявність підстав про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн, оскільки вони є документально підтвердженими, вони є співмірні зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
Доводи апеляційної скарги з приводу оформлення документів, які стосуються витрат на правничу допомогу, а саме, що видана адвокатом квитанція за формою ПО-Д2, акт виконаних робіт є неналежним доказом сплати гонорару адвоката витрат на правничу допомогу не заслуговують на увагу. Відповідно до правова позиції Верховного Суду в постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначено, що законодавством не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа. Адвокат може видати клієнту на його вимогу сладений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Інші доводи апеляційної скарги, які були б підставою для скасування судового рішення та відмови у задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язокщодо обґрунтування рішення, може бутирізною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Відповідно до п.п. б), в) п. 4 ч. 1 ст 382 ЦПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з нормами ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позовної заяви в суду першої інстанції поивачем сплачено судовий збір у розмірі 1110,34 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 846,27 грн, виходячи з розрахунку (84626,76 х1110,34:111034,05).

За подання апеляційної скарги з  ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» підлягає стягненню судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 330,87 грн, виходячи з розрахунку (22056,69х1665,60:111034,05).

Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За такого зурахуванням взаємозаліку з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 515.40 грн (846,27-330,87).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» задовольнити частково. 

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2022 року у цій справі змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення суду першої інстанції в такій редакції.
«Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Оранта-Січ» (ЄДРПОУ:02307292) на користьОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 81726,76 грн-в рахунок здійснення страхового відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною подією, 2900 грн - витрати на проведення експертного дослідження, 9000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу, 515,40 грн - витрати на сплату судового збору, що в загальній сумі становить – 94142,16 грн».

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадкуякщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цьогоКодексупозбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 27 вересня 2022 року.
Головуючий, суддя 	Суддя 	Суддя	
Подліянова Г.С. 	Гончар М.С. 	Кримська О.М.