ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" вересня 2022 р.           Справа№ 910/21392/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Скрипки  І.М.
суддів:            Михальської Ю.Б. 
          Тищенко А.І. 
 
при секретарі судового засідання Токар Т.Г.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 29.09.2022
розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санбум" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2022 (повний     текст підписано 28.04.2022)
у справі № 910/21392/21 (суддя Павленко Є.В.)
за позовом       Публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Санбум" 
про стягнення 505 701,91 грн.
В судовому засіданні 29.09.2022 відповідно до ст.ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2021 Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду  міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Санбум" (далі - Підприємство) про стягнення 505 701,91 грн. неустойки, нарахованої відповідачу за несвоєчасне виконання зобов`язання з поставки товару за договором від 30 квітня 2021 року № 20/2021/1935.
У відзиві на позов відповідач не заперечував того, що спірні поставки були проведені з порушенням обумовленого строку. Проте, на думку Підприємства, вина останнього в недотриманні строків поставки товару відсутня, оскільки зазначена обставина відбулась внаслідок недотримання контрагентами відповідача взятих на себе зобов`язань. Також у вказаному відзиві відповідач просив зменшити розмір нарахованого штрафу на 90 % від суми позову.
У відповіді на відзив позивач заперечував проти зменшення розміру штрафу та просив позов задовольнити повністю, разом із відповіддю на відзив подав письмове підтвердження, що вказана ціна позову не змінилася, заборгованість відповідачем не погашена.
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням     Господарського суду міста Києва     від 28.04.2022 у справі №910/21392/21 позов задоволено частково.
Вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Санбум" на користь публічного акціонерного товариства "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" 404  561,53 грн. неустойки та  7  585, 53 грн. витрат по сплаті судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд виходив з того, що заявлений позивачем до стягнення розмір штрафу є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, не перевищує встановленого законом граничного розміру цієї штрафної санкції, а наданий відповідачем контррозрахунок спростовується наявними в матеріалах справи доказами, тому позовна вимога про стягнення з відповідача 505 701,91 грн. є обґрунтованою.
Однак, враховуючи правове значення неустойки, ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у спірний період, а також специфіку відносин, які існують на ринку лісоматеріалів в Україні та їх доставку, суд дійшов висновку, що обґрунтованим є зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу на 20 %, у зв`язку з чим стягненню з відповідача на користь позивача підлягає штраф у розмірі 404 561,53 грн. Таке зменшення суд першої інстанції вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 08.07.2022 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення змінити шляхом зменшення розміру стягнення неустойки на 90%, що становить 48  726, 81 грн.
Апелянт частково не погоджується з вказаним рішенням суду, вважає його необґрунтованим та таким, що винесене при неповному з`ясуванні обставин справи.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- при зменшенні судом суми неустойки  лише на 20% судом не враховано, що вина у недотриманні строків поставки лісоматеріалів відсутня, що доводиться невиконанням лісовими господарствами графіків відвантаження лісоматеріалів по аукціонним договорам в обумовлені строки на протязі кварталу та постійного відкладення їх відвантаження на більш пізній строк; телефонограмою №46 від 08.08.2021, яка була надіслана директором філії «ЦТЛ» АТ «Укрзалізниця» - Глущенко Д.І. на адресу ТОВ «Санбум», в якій міститься припис про те, що забороняється з 20 год. 01 хв. доби 08.08.2021 року до відміни, - подача під навантаження піввагонів з ознакою ЦТЛ, окрім як для забезпечення заявок з надання послуг перевезення з узгодженими строками та обсягами за результатами електронних торгів («довгострокові контракти»); тим, що ТОВ «Санбум» змушене було використати вагони приватного парку, вплинуло на затягування часу, так як їх подають в порожньому стані в основному з Західної України.
- для належного виконання договору апелянт здійснив купівлю необробленої деревини заготівлі 1 кварталу 2021 року лісовими господарствами Полтавської області, для забезпечення здійснення належної поставки лісоматеріалів, відповідач уклав договір транспортно-експедиційного обслуговування, тобто вчинив всі необхідні дії на виконання укладеного з позивачем договору, невчасна же поставка лісоматеріалів була наслідком неналежного виконання своїх зобов`язань лісгоспами та залізницею;
- неустойка у стягнутому судом розмірі буде непомірним тягарем для апелянта, який може стати банкрутом, а тому вважає, що матеріали містять достатні підстави для зменшення пені (неустойки) на 90%, а не на 20% як було застосовано судом.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача спростовує доводи апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін. 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 08.07.2022 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Михальська Ю.Б., Тищенко А.І.
Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга подана безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва     матеріали справи №910/21392/21 та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Санбум"   на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2022 у справі № 910/21392/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
01.08.2022 матеріали справи №910/21392/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Санбум" пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення     Господарського суду міста Києва від 28.04.2022 у справі №910/21392/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Санбум"   на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2022 у справі № 910/21392/21,  розгляд справи призначено на    29.09.2022.
Явка представників сторін
Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.
Повідомлення із копією ухвали Північного апеляційного господарського суду від 02.08.2022 про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду на 29.09.2022, засвідченою електронно-цифровими підписами суддів, було надіслане судом на електронні адреси сторін, зазначені в матеріалах справи, що підтверджується роздруківкою електронного листування. 
Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції 29.09.2022 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки представника позивача суду не відомі.
28.09.2022 на електронну адресу суду від директора відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано неможливістю взяти участь у розгляді справи через незадовільний стан здоров`я та неможливістю забезпечити явку повноважного представника товариства через перебування ним у відрядженні у м.Рівне на вказану дату та час.
Вказане клопотання колегією суддів відхилено з підстав неподання належних та допустимих доказів на підтвердження викладеного у ньому.
Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників сторін обов`язковою в судове засідання не визнавалась, відхилення клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутність представників сторін за наявними у справі матеріалами.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції
30 квітня 2021 між Товариством та Підприємством було укладено договір поставки №20/2021/1935, за умовами якого останнє зобов`язалося передати, а відповідач, у свою чергу, - прийняти і оплатити матеріали (ресурси) на умовах цієї угоди.
Вказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками наведених юридичних осіб.
Відповідно до пункту 2.1. цієї угоди кількість, номенклатура товару вказується у специфікації до цього договору та є його невід`ємною частиною.
Згідно з пунктами 3.1.-3.3. договору поставка товару здійснюється видами транспорту, вказаними у специфікації. Відповідач зобов`язався поставити товар на умовах поставки, вказаних у специфікації відповідно до міжнародних правил комерційних термінів «Інкотермс» у редакції 2010 року. Строки поставки товару вказуються у специфікаціях. У випадку поставки товару відповідно до графіку, такий графік оформлюється як додаток до даного договору та є його невід`ємною частиною. Підприємство має право поставити товар в інші строки виключно на підставі попереднього письмового погодження Товариства.
Датою поставки товару Підприємством вважається дата видачі залізницею товарів Товариству (дата в графі 25 залізничної накладної «Календарний штемпель видачі вантажу»), при поставці автотранспортом - дата в товаротранспортній накладній.
Як встановлено пунктами 4.1. та 4.3. спірного правочину, поставка товарів здійснюється по цінам, які визначені згідно з умовами поставки у специфікаціях і включають в себе податки, збори та інші обов`язкові платежі, а також вартість тари, упаковки, маркування та інші витрати відповідача, пов`язані з поставкою. Загальна вартість договору визначається як сума вартості товарів, поставка яких відбувається відповідно до специфікацій.
Оплата позивачем товарів здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок відповідача, вказаний в даному договорі (пункт 5.1. правочину).
Згідно умов пунктів 10.4., 10.5. та 10.8. даної угоди остання вступає в силу з моменту її підписання, але не раніше виконання умов засновницьких документів сторін про необхідність надання згоди за укладання органами управління сторін, які мають відповідні повноваження (якщо така згода необхідна) та діє до 29 квітня 2022 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов`язань за цим правочином. Усі зміни і доповнення до вказаної угоди є її невід`ємною частиною і діють тільки тоді, якщо вони укладені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками і скріплені печатками сторін.
Відповідно до умов специфікації від 2 липня 2021 року відповідач зобов`язався поставити товар: ліс круг. о/н м/лист c2d20-56 cм L4м у кількості 120 м куб. на суму 478        800,00 грн з ПДВ, з яких: 60 м куб у липні 2021 року та 60 м куб. у серпні 2021 року; ліс круг. о/н хв.сорт 2d20-56 cм L4м у кількості 180 м куб. на суму 1        044 576,00 грн з ПДВ, з яких: 90 м куб у липні 2021 року та 90 м куб. у серпні 2021 року; ліс круг. о/н хв.сорт 2d20-56 cм L6м у кількості 195 м куб. на суму 1 404        000,00 грн з ПДВ, з яких: 130 м куб у липні 2021 року та 65 м куб. у серпні 2021 року.
Строк поставки: рівномірними партіями згідно графіку з 1 по 25 число місяця. Кінцева дата поставки по вказаній специфікації - 17 серпня 2021 року.
Дана специфікація підписана та скріплена печатками сторін.
На виконання умов договору та специфікації відповідачем було поставлено: 28 липня 2021 року - ліс круг. о/н хв.сорт 2d20-56 cм L6м у кількості 60,561 м куб. на загальну суму 436        039,20 грн. (разом з ПДВ), що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковою накладною № 100 та залізничною накладною № 34287573 від вказаної дати;                    5 серпня 2021 року, 6 серпня 2021 року та 12 серпня 2021 року - ліс круг. о/н хв.сорт 2d20-56 cм L6м у загальній кількості 80,736 м куб. на загальну суму 468        527,15 грн., що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковою накладною №106 та    товарно-транспортною накладною № Р106, видатковою накладною №108 та товарно-транспортною накладною № Р108, видатковою накладною №117 та   товарно-транспортною накладною № Р117.
Таким чином, ліс круг. о/н м/лист c2d20-56 cм L4м у кількості 120 м куб. взагалі не був поставлений; ліс круг. о/н хв.сорт 2d20-56 cм L6м був поставлений у кількості 60,561 м куб. (134,439 м куб. - обсяг вказаного непоставленого товару); ліс круг. о/н хв.сорт 2d20-56 cм L4м був поставлений у кількості 80,736 м куб. (99,264 м куб. - обсяг вказаного непоставленого товару).
У зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором Товариство звернулося до Підприємства з претензією від 28 серпня 2021 року, в якій зазначило про неналежне невиконання умов договору та вимагало сплати неустойку в загальному розмірі 487    268,13 грн.
У своїй відповіді на претензію від 30 серпня 2021 №1439 відповідач гарантував виконання своїх зобов`язань за специфікаціями та просив не застосовувати штрафні санкції.
Водночас вказаний обов`язок щодо своєчасної поставки обумовленої продукції відповідач не виконав.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно зі  ст. 129 Конституції України  та ч. 1  ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За частиною 1 статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 1 статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Судом встановлено, що Підприємство взятий на себе за спірним договором обов`язок щодо поставки товару, передбаченого цією угодою та специфікацією, в установлений строк (до 17 серпня 2021 року) виконало несвоєчасно та не в повному обсязі, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: видаткової накладної від 28 липня 2021 року №100 та залізничної накладної №34287573 від вказаної дати, видаткової накладної від 5 серпня 2021 року №106 та товарно-транспортної накладної № Р106 від вказаної дати, видаткової  накладної від 6 серпня 2021 року № 108 та товарно-транспортної накладної №Р108 від вказаної дати, видаткової накладної від 12 серпня 2021 року №117 та товарно-транспортної накладної № Р117 від вказаної дати.
Факт поставки спірного товару поза межами строку, встановленого пунктом   4 специфікації підтверджується вищевказаними документами та не заперечувався самим Підприємством у його відзиві від 26 січня 2021.
У зв`язку з несвоєчасним виконанням Підприємством свого обов`язку щодо поставки покупцеві передбаченого укладеним між сторонами договором та специфікацією товару, позивач просив суд стягнути з відповідача неустойку (штраф) у загальному розмірі 505  701,91 грн. згідно наданого розрахунку.
Відповідно до частин 1, 2 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).
Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.
Приписами статті 230 ГК України встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів, робіт, чи послуг (частина 4 статті 231 ГК України).
Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
За змістом пункту 7.3. договору в редакції протоколу розбіжностей від 8 липня                2021 року у випадку порушення строків або об`ємів поставок товарів, відповідач сплачує позивачу неустойку в розмірі 25 % від вартості непоставлених у строк товарів.
Судом правильно відхилено заперечення відповідача щодо відсутності його вини в недотриманні строків поставки лісоматеріалів, оскільки відповідно до приписів статті 96  ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім належним їй майном, а згідно положень частини 2 статті 218 ГК України порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не є надзвичайними і невідворотними обставинами, внаслідок яких учасник господарських відносин не відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.
Оскільки заявлений Підприємством до стягнення розмір штрафу є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, не перевищує встановленого законом граничного розміру цієї штрафної санкції, а наданий відповідачем контррозрахунок спростовується наявними в матеріалах справи доказами, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
За змістом наведених норм зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе її зменшення.
Тобто, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
При цьому, вирішуючи таке питання, суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеню виконання зобов`язання, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто, врахувати інтереси обох сторін.
Разом із цим, наявність у кредитора можливості стягувати з покупця надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для покупця і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013.
Розглянувши  клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій на 90 % від заявленої суми,  враховуючи правове значення неустойки, ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у спірний період, а також специфіку відносин, які існують на ринку лісоматеріалів в Україні та їх доставку, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про можливість зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу на 20 %, у зв`язку з чим частково задовольнив позов та стягнув штраф у розмірі 404 561,53 грн. 
Таке зменшення суд обґрунтовано визнав оптимальним балансом інтересів сторін у спорі, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін.
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про частвове зменшення пені, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.
Виходячи з правил ч. 4 ст. 11 ГПК України, апеляційний суд застосовує практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України №4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
За таких обставин решту аргументів відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.
Таким чином, застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права відповідає встановленим обставинам справи, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Санбум" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2022 у справі №910/21392/21.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -                    
                                                                                                             ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Санбум" на рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2022 у справі №910/21392/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 28.04.2022 у справі №910/21392/21 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Санбум".
4. Матеріали справи №910/21392/21 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 24.10.2022.    
Головуючий суддя                                                            І.М. Скрипка 

Судді                                                                                Ю.Б. Михальська

                                                                                А.І. Тищенко