ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2033/22 Справа № 202/1827/20  Категорія 30 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
при секретарі - Гаржі О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргоюОСОБА_1 
на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_3 , Моторно-транспортне страхове бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, - 

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання з випробуванням. Стягнуто з ОСОБА_1 на її користь 583 234,20 грн. за рахунок спричиненої матеріальної шкоди та 100 000 гривень за рахунок спричиненої моральної шкоди. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 березня 2020 року, вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2019 року скасовано в частині вирішення цивільного позову та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. 
Зазначає, що в результаті вчиненого ОСОБА_1 злочину та отриманих травм вона зазнала моральних страждань, які оцінює в 100 000,00 грн. Крім того, понесені матеріальні збитки, а саме: витрати на лікарські засоби у розмірі 4 084,61 грн., спортивно-оздоровчі послуги, медичні послуги з реабілітації після стресових та фізичних наслідків у період з 15 жовтня 2018 року по 15 січня 2019 року у розмірі 7 200,00 грн., консультація та видалення рубця після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 2 100,00 грн. Окрім того, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль “Volksvagen Tiguan”, номерний знак НОМЕР_1 , було пошкоджено зі значними матеріальними збитками, які згідно звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу №1810/18/18 від 12 жовтня 2018 року складають 565 849,59 грн. 
Вказує, що витрати на проведення автотоварознавчої експертизи, для оцінки матеріальної шкоди, завданої власнику колісного транспортного засобу складають 3 000,00 грн. Витрати на транспортування транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди та його подальше зберігання склали 3 100,00 грн.
ОСОБА_1 було відшкодовано частину спричинених матеріальних витрат у розмірі 11 284,61 грн. та на виконання вимог ст.41 Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правовової відповідальності власників наземних транспортних засобів” Моторно-транспортним страховим бюро України (далі по тексту — МТСБУ) було сплачено страхове відшкодування матеріальної шкоди спричиненими неправомірними діями ОСОБА_1 у розмірі 100 000,00 грн.
З урахуванням уточнених позовних вимог просила суд стягнути з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, грошові кошти у розмірі 474 049, 59 грн., що складається із: 13 384,61 грн. - витрат пов`язаних з лікуванням та реабілітацією, 565 849,59 грн. – вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, 3 000, 00 грн. – витрат на проведення авто-товарознавчої експертизи, 3 100,00 грн. – витрат пов`язаних із транспортуванням авто з місця дорожньо-транспортної пригоди, за вирахуванням 100 000, 00 грн. – отриманого страхового відшкодування та 11 284, 61 грн. – часткового відшкодування відповідачем матеріальної шкоди, моральну шкоду у розмірі 100 000, 00 грн.  
Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_4 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, грошові кошти у розмірі 464 749, 59 грн. 
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2  в якості відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, грошові кошти у розмірі 100 000, 00грн.
В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю підстав для задоволення позову та стягнення понесених позивачем матеріальних втрат, документально підтверджений розмір яких складає 464 749,59 грн. з урахування проведеного відповідачем у добровільному порядку відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 11 284,61 грн. та сплаченого страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн. Обгрунтовуючи рішення в частині стягнення моральної шкоди суд виходив із того, що розмір моральної шкоди не має точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, при цьому, заявлений позивачем розмір моральної шкоди об`єктивно обґрунтований. 
Не погодившись з рішенням суду,  ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що дорожньо-транспортна пригода сталася у тому числі внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля “Volksvagen Tiguan” під керуванням чоловіка позивача — ОСОБА_3 , який був неуважним, а також рухався із значним перевищенням швидкості, близько 85 км/год при дозволених 50 км/год та побачивши перед собою автомобіль «Форд Мондео» під керуванням ОСОБА_1 не вжив заходів до повної чи хоча б часткової зупинки автомобіля. Розмір матеріальної шкоди вважає необгрунтованим, оскільки був позбавлений можливості взяти участь в огляді автомобіля та його оцінці. Розмір моральної шкоди вважає 
завищеним. 
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскарженого рішення з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20 грудня 2019 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання з випробуванням. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 - 583 234,20 грн. за рахунок спричиненої матеріальної шкоди та 100 000, 00 грн. за рахунок спричиненої моральної шкоди (далі Вирок).
Вироком встановлено, що 07 вересня 2018 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи власним технічно справним автомобілем «Форд Мондео», р.н. НОМЕР_2 , рухався у м. Дніпро по пр. Слобожанському з боку вул. Калинової в напрямку пр. Мануйлівського і під час руху водій ОСОБА_1 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, перед виконанням маневру розвороту ліворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи маневр розвороту ліворуч не дав дороги автомобілю «Фольксваген Тігуан», р.н. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в зустрічному напрямку, продовжив рух, в наслідок чого, в районі будинку № 12 по пр. Слобожанському у м. Дніпро, допустив з ним зіткнення. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Фольксваген Тігуан», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , спричинені тілесні ушкодження, пошкоджені транспортні засоби.
Встановлено, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 3424е від 27 жовтня 2018 року у потерпілої ОСОБА_2 виявлені тілесні ушкодження у вигляді тупої травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, закритого перелому кісток носу без зміщення уламків, садна на спинці носу, синців в обох параорбітальних областях, забійної рани на червоній каймі нижньої губи ліворуч, закритої травми правого колінного суглобу: садна та гемартроз (кров в порожнині) правого колінного суглобу.
Згідно висновку судово-автотехнічної експертизи №5/10.1/837 від 24 жовтня 2018 року в даній дорожній обстановці водій автомобіля «Форд Мондео» ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п.п.10.4, 10.1 Правил дорожнього руху України. При заданому механізмові події, дії водія автомобіля «Форд Мондео» ОСОБА_1 не відповідали вимогам п.п. 10.4 та 10.1 ПДР України, що з технічної точки зору перебуває в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість уникнути зіткнення з автомобілем "Фольксваген Тігуан" для водія автомобіля «Форд Мондео» ОСОБА_1 визначалась виконанням ним вимог п.п. 10.4 та 10.1 Правил дорожнього руху України та у нього не було будь яких перешкод технічного характеру, які б не дозволили йому виконати їх. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Фольксваген Тігуан» ОСОБА_3 повинен був діяти згідно до вимог п.п.12.3, 12.4 ПДР України. При заданому механізмові події, дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху України, однак дані невідповідності не знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. При заданому механізмові події, дії водія ОСОБА_3 не відповідали вимогам п.12.4 Правил дорожнього руху України, однак дані невідповідності не знаходяться в причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною пригодою. При заданих вихідних даних водій автомобіля «Фольксваген Тігуан» ОСОБА_3 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем «Форд Мондео» шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця зіткнення.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 березня 2020 року вирок скасовано вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2019 року в  частині вирішення цивільного позову та призначено новий розгляд у суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. 
Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи № 1810/18/18 від 12 жовтня 2018 року, розмір матеріальної шкоди спричиненої власнику транспортного засобу «Фольксваген Тігуан», р.н. НОМЕР_1 складає 565 849,59 гривень. Згідно копій квитанції про оплату наданих послуг від 12 жовтня 2018 року ОСОБА_2 було сплачено кошти у розмірі 3 000,00 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи ФОП ОСОБА_6 .
Згідно квитанцій позивач понесла витрати на оплату лікарських засобів у розмірі 4 084,61 грн. та витрати у розмірі 3100,00 грн. з транспортування транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом вказаних норм зобов`язання з відшкодування шкоди - це такі цивільно-правові зобов`язання, в яких потерпіла сторона (кредитор) має право вимагати від боржника (заподіювача шкоди) повного відшкодування протиправно завданої шкоди шляхом надання відповідного майна в натурі або відшкодування збитків.
З огляду на положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 - 1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
Зазначене підтверджується правовою позицією Верховного Суду України №6-954цс16 від 26 жовтня 2016 року.
Відповідно до положень статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно положень 1 частини 1 статті 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно статті 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Положеннями статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Згідно із частиною четвертою статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.
Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності - частина перша статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.
Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.
Частиною 4 статті 4 Закону України «Про оцінку майна,майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що критичний розгляд та надання висновків щодо повноти оцінки майна, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна, здійснюється в порядку рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна).
Статтею 13 Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна). Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) може виконувати оцінювач, який має не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна, експертні ради, що спеціально створені саморегулівними організаціями оцінювачів з метою контролю за якістю оцінки майна, яка проводиться оцінювачами - членами саморегулівної організації, оцінювачі, які мають не менш ніж дворічний досвід практичної діяльності з оцінки майна та працюють у Фонді державного майна України, а також інших органах, зазначених у статті 5цього Закону.
Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю, стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої щодо членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь - яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь - який її розмір може мати суто умовний вираз.
Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Встановивши, що позивачем фактично понесені матеріальні витрати складають 464 749,59 грн. за вирахуванням проведеного відповідачем відшкодування у добровільному порядку у розмірі 11 284,61 грн. та сплаченого страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн., суд першої інстанції, з яким погоджується також суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в цій частині. Правильним є також висновок суду в частині стягнення моральної шкоди.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги, що дорожньо-транспортна пригода сталася у тому числі внаслідок порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля “Volksvagen Tiguan” під керуванням чоловіка позивача ОСОБА_3 , який був неуважним, та рухався із значним перевищенням швидкості, близько 85 км/год при дозволених 50 км/год та побачивши перед собою автомобіль, під керуванням ОСОБА_1 не вжив заходів до повної чи хоча б часткової зупинки автомобіля, оскільки вказане не підтверджується належними та допустимими доказами.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про ненадання можливості відповідачу взяти участь в огляді автомобіля та його оцінці, оскільки відповідач не скористався правом ініціювання питання щодо рецензування висновку вартості майна, як то передбачено Законом України «Про оцінку майна,майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Доводи апеляційної скарги в частині стягнення моральної шкоди фактично зводяться до незгоди з визначеною судом сумою до відшкодування, однак висновків суду першої інстанції не спростовують.
Отже, приведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова