ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

25 жовтня 2022 року                                                                                
м. Чернівці
справа № 713/630/22
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Одинака О. О. 
суддів Кулянди М.І., Литвинюк І.М.
секретар Паучек І.І.

позивач  ОСОБА_1 
відповідач Акціонерне товариство «Альфа-Банк»

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 липня 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Кириляк А.Ю.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
В квітні 2022 року ОСОБА_1  звернулася до суду з позовом.

Позивачка просила:
-визнати припиненим зобов`язання за кредитним договором № 211 від 5 вересня 2005 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є AT «Альфа Банк», та ОСОБА_1 ;

-визнати припиненим зобов`язання за іпотечним договором № 211 від 6 вересня 2005 року, укладеним між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є AT «Альфа Банк», та ОСОБА_1 , який посвідчено штатним нотаріусом Вижницького нотаріального округу Штефюк Н. В. 6 вересня 2005 року за реєстровим номером 5514/75;

-усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні будинком АДРЕСА_1 , та припинити у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку № 35175559 від 6 вересня 2005 року, припинити Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна реєстраційний номер 35175579 від 6 вересня 2005 року та зняти заборону відчуження будинку АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_1 .
Позов обґрунтовувала тим, що 5 вересня 2005 року між AT «Укрсоцбанк» та – нею було укладено кредитний договір №211, предметом якого є передача в тимчасове користування позивачці 80000 гривень на умовах забезпечуваності з кінцевим терміном погашення заборгованості 4 вересня 2012 року.
В якості забезпечення за вказаним кредитним договором сторонами було укладено іпотечний договір № 211 від 6 вересня 2005 року, за яким ОСОБА_1 було передано в іпотеку наступне майно: житловий будинок (літ. «А»), загальною площею 125,60 кв.м., житловою площею 51,20 кв. м.; літня кухня (літ. «Б»); сарай (літ. «В»), сарай (літ. «Г»); сарай (літ. «Д»); вбиральня (літ. «Е»); криниця (літ. «К»), які розташовані на земельній ділянці 0,25 га, за адресою по АДРЕСА_1 , про що була внесена інформація до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно (запис № 35175559, 35175579).
У зв`язку із простроченням сплати кредитних коштів банк скористався своїм правом вимагати від позивачки дострокового погашення боргу в повному обсязі, у зв`язку із чим 17 жовтня 2013 року направив їй вимогу про дострокове повернення кредиту за № 19.101-86/96-13344 в сумі 65674 гривень 60 копійок.
Надіславши позивачці вимогу, кредитор встановив новий строк виконання зобов`язання за кредитним договором.
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2014 року у справі № 713/451/14-ц позов ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №211 від 5 вересня 2005 року станом на 30 січня 2014 року в сумі 64921 гривень 60 копійок.
На виконання виданого вище рішення суду було видано виконавчий лист від 16 червня 2014 pоку, який стягувачем AT «Укрсоцбанк» було пред`явлено до Вижницького районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області. Державним виконавцем на виконання вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження.
З процесі примусового виконання рішення суду ОСОБА_1 з метою погашення заборгованості за рішенням суду відповідно до квитанції №8 від 8 квітня 2019 року на депозитний рахунок відділу було сплачено 68464 гривень 6 копійок із призначенням платежу: оплата заборгованості згідно із виконавчим провадженням № 44273306 та кредитним договором № 211 та виконавчого листа від l6 червня 2014 року.
Державним виконавцем 24 квітня 2019 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним стягненням заборгованості на підставі пункту 9 статті 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначена постанова є чинною та ніким не оскаржена.
Вказувала, що ОСОБА_1 було виконано судове рішення та погашено заборгованість за кредитним договором № 211 від 5 вересня 2005 року в повному обсязі.
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області у справі № 713/833/18 від 28 лютого 2019 року задоволено позовні вимоги AT «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №211 від 5 вересня 2055 року, укладеного між AT «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , що станом на 24 січня 2018 року становить 135505 гривень було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок (літ. «А»), загальною площею 125,60 кв.м., житловою площею 51,20 кв. м.; літню кухню (літ. «Б»); сарай (літ. «В»), сарай (літ. «Г»); сарай (літ. «Д»); вбиральню (літ. «Е»); криницю (літ. «К»), які розташовані на земельній ділянці 0,25 га, за адресою по АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною згідно з висновком експерта №5386-5392/18-26 від 6 грудня 2018 року в сумі 791 795 гривень.
Однак постановою Чернівецького апеляційного суду від 14 травня 2019 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2019 року в частині визначення загального розміру заборгованості та її склад за кредитним договором від 5 вересня 2005 року було змінено.
Визначено загальний розмір заборгованості та її складових за кредитним договором №211 від 5 вересня 2005 року в розмірі 64921 гривень 60 копійок.
З метою примусового виконання вказаного рішення представником стягувача 22 березня 2019 року до Вижницького районного суду було подано заяву про видачу виконавчого листа про звернення стягнення на предмет іпотеки.
В подальшому, ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2021 року заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну стягувача у виконавчому листі задоволено. Замінено стягувача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк» у виконавчому листі, який 14 червня 2019 року виданий Вижницьким районним судом Чернівецької області щодо примусового виконання рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2019 року у справі №713/833/18 за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Ухвалою Вижницького районного суду від 17 листопада 2021 року, яка набрала чинності та сторонами не оскаржена, в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа про звернення стягнення на предмет іпотеки таким що не підлягає до примусового виконання відмовлено.
Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_1 добровільно погашено заборгованість за договором кредиту №211 від 5 вересня 2005 року в сумі 64921 гривень 60 копійок, а отже основне зобов`язання за кредитним договором виконано в повному обсязі та є припиненим.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 основне зобов`язання - заборгованість за кредитним договором № 211 від 5 вересня 2005 року виконано в повному обсязі.
За таких обставин, іпотека припинилася.
З припиненням іпотеки фактично припиняється обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні.
Реєстраційні записи про існування іпотеки та заборони на нерухоме майно створюють перешкоди позивачці для реалізації її права власності в розпорядженні належного їй нерухомого майна.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 липня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Суд мотивував рішення тим, що оскільки рішення суду від 28 лютого 2019 року та постанова Чернівецького апеляційного суду від 14 травня 2019 року позивачкою не виконані, відсутні підстави для задоволення позову. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.
8 квітня 2019 року позивачка виконала свої зобов`язання за кредитним договором шляхом повного виконання рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 3 березня 2014 року про дострокове стягнення з неї всієї суми заборгованості за таким договором.
Отже зобов`язання за кредитним договором від 5 вересня 2005 року припинилося на підставі статті 599 ЦК України.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до його припинення або до закінчення строку дії іпотечного договору. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші сторони відзив на апеляційну скаргу не подавали.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій 
Встановлено, що 5 вересня 2005 року між AT «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №211, предметом якого є передача в тимчасове користування позивачці 80000 гривень на умовах забезпечуваності з кінцевим терміном погашення заборгованості 4 вересня 2012 року.
В якості забезпечення за вказаним кредитним договором сторонами було укладено іпотечний договір № 211 від 6 вересня 2005 року, за яким ОСОБА_1 було передано в іпотеку наступне майно: житловий будинок (літ. «А»), загальною площею 125,60 кв.м., житловою площею 51,20 кв. м.; літню кухню (літ. «Б»); сарай (літ. «В»), сарай (літ. «Г»); сарай (літ. «Д»); вбиральню (літ. «Е»); криницю (літ. «К»), які розташовані на земельній ділянці 0,25 га, за адресою по АДРЕСА_1 , про що була внесена інформація до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно (запис № 35175559, 35175579).
У зв`язку із простроченням сплати кредитних коштів банк скористався своїм правом вимагати від позивачки дострокового погашення боргу в повному обсязі, у зв`язку із чим 17 жовтня 2013 року направив їй вимогу про дострокове повернення кредиту за № 19.101-86/96-13344 в сумі 65674 гривень 60 копійок.
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2014 року у справі № 713/451/14-ц позов ПАТ «Укрсоцбанк» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №211 від 5 вересня 2005 року станом на 30 січня 2014 року в сумі 64921 гривень 60 копійок.
На виконання вищевказаного рішення суду було видано виконавчий лист від 16 червня 2014 pоку, який стягувачем AT «Укрсоцбанк» було пред`явлено до Вижницького районного відділу ДВС ГТУЮ у Чернівецькій області. 
Державним виконавцем на виконання вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 44273306.
Державним виконавцем 24 квітня 2019 року було винесено постанову про закінчення вказаного вище виконавчого провадження у зв`язку із фактичним стягненням заборгованості на підставі пункту 9 статті 39, 40 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначена постанова є чинною та ніким не оскаржена.
З процесі примусового виконання ОСОБА_1 з метою погашення заборгованості за рішенням суду відповідно до квитанції №8 від 8 квітня 2019 року на депозитний рахунок відділу було сплачено 68464 гривень 6 копійок із призначенням платежу: оплата заборгованості згідно із виконавчим провадженням № 44273306 та кредитним договором № 211 та виконавчого листа від l6 червня 2014 року.
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області у справі № 713/833/18 від 28 лютого 2019 року задоволено позовні вимоги AT «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №211 від 5 вересня 2055 року, укладеного між AT «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , що станом на 24 січня 2018 року становить 135505 гривень було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок (літ. «А»), загальною площею 125,60 кв.м., житловою площею 51,20 кв. м.; літню кухню (літ. «Б»); сарай (літ. «В»), сарай (літ. «Г»); сарай (літ. «Д»); вбиральню (літ. «Е»); криницю (літ. «К»), які розташовані на земельній ділянці 0,25 га, за адресою по АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною згідно висновку експерта №5386-5392/18-26 від 6 грудня 2018 року в сумі 791 795 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати, а саме, судовий збір в сумі 2032 гривень 58 копійок та витрати пов`язані із проведенням експертизи в сумі 12584 гривень, а всього в розмірі 14616 гривень 58 копійок.
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 14 травня 2019 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28.02.2019 р. в частині визначення загального розміру заборгованості та її складових за кредитним договором від 5 вересня 2005 року змінено.
Визначити загальний розмір заборгованості та її складових за кредитним договором №211 від 05.09.2005 р. в розмірі 64921,60 грн., 
Постановою Чернівецького апеляційного суду від 14 травня 2019 року рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2019 року в частині визначення загального розміру заборгованості та її склад за кредитним договором від 5 вересня 2005 року було змінено.
Визначено загальний розмір заборгованості та її складових за кредитним договором №211 від 5 вересня 2005 року в розмірі 64921 гривень 60 копійок, яка складається із суми заборгованості за кредитом в розмірі 38102 гривень 85 копійок, суми заборгованості за відсотками в розмірі 16892 гривень 45 копійок, пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 5383 гривень 9 копійок, пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 3631 гривень 19 копійок, інфляційних витрат за кредитом в розмірі 533 гривень 44 копійки, інфляційних витрат за відсотками в розмірі 378 гривень 58 копійок. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
З метою примусового виконання вказаного рішення представником стягувача 22 березня 2019 року до Вижницького районного суду було подано заяву про видачу виконавчого листа про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2021 року заяву Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну стягувача у виконавчому листі задоволено. Замінено стягувача Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк» у виконавчому листі, який 14 червня 2019 року виданий Вижницьким районним судом Чернівецької області щодо примусового виконання рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2019 року у справі №713/833/18 за позовом Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Ухвалою Вижницького районного суду від 17 листопада 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа про звернення стягнення на предмет іпотеки таким, що не підлягає до примусового виконання, відмовлено.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У частині першій статті 598 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
У статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон) зазначено, що іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно із частиною першою статті 4 Закону обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.
Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.
Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України.
За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідним від основного зобов`язання.
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; від 14 листопада 2018 року в справі № 500/4127/16-ц; від 06 серпня 2020 року в справі № 337/1000/19; від  28 квітня 2021 року в справі № 569/14282/19, від 07 липня 2021 року в справі № 756/13164/18, від 23 лютого 2022 року у справі № 204/3806/20 та від 21 липня 2021 року у справі № 209/1998/19.
Відповідно до частини п`ятої статті 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.
У частині третій статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.
Наявність заборони відчуження щодо майна є порушенням права особи на розпорядження належним йому відповідним майном, яке гарантоване статтею 319 ЦК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі № 522/1528/15-ц зазначено, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено належними доказами виконання нею рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 28 лютого 2019 року та постанови Чернівецького апеляційного суду від 14 травня 2019 року.
Однак суд першої інстанції, дійшовши вказаних вище висновків, не звернув увагу на те, що підставою для припинення у даній справі зобов`язань позивачки за кредитним та іпотечним договорами є саме встановлення факту наявності чи відсутності у неї заборгованості перед банком за основним зобов`язанням на момент подання до суду вказаного позову, а не виконання нею рішень судів першої та апеляційної інстанції про звернення стягнення на предмет іпотеки.
У постановах від 9 вересня 2014 року у справі № 3-71гс14 від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15 Верховний Суд України висловив наступний правовий висновок: «Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Суд апеляційної інстанції встановив, що на час розгляду справи № 922/3658/13 рішення Господарського суду Харківської області від 16 грудня 2009 року у справі № 27/362-09 не було виконано, а предмет іпотеки не реалізовано, і, відповідно, погашення вимог кредитора за рахунок іпотеки не відбулося. Отже, зобов`язання відповідача за кредитним договором не припинилися, право вимоги Банку про повернення кредиту і сплату процентів залишалося дійсним і підлягало судовому захисту. Покладаючи в основу рішення висновок про подвійне стягнення, суд касаційної інстанції не врахував, що за змістом статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання як такого, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов`язання має похідний характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня».
Отже, беручи до уваги наведені вище норми права, основне зобов`язання за кредитним договором складається з процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами такого договору.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, який Велика Палата виклала в постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16.
Як вбачається з аргументів АТ «Альфа-Банк», які містяться у запереченні на позовну заяву ОСОБА_1 , останній посилався на те, що позивачкою не виконано її обов`язки в частині сплати процентів за користування кредитом за період з 30 січня 2014 року по 8 квітня 2017 року – дата погашення нею заборгованості за рішенням суду першої інстанції від 25 квітня 2014 року та штрафних санкцій, передбачених пунктами 3.3.4, 3.3.5, 3.3.6, 3.3.8, 3.3.9, 3.3.10 кредитного договору та пунктом 2.1.6 іпотечного договору.
Апеляційний суд частково погоджується із такими доводами відповідача, з огляду на наступне.
Відповідно до пункту 3.3.4 кредитного договору № 211 від 5 вересня 2005 року позичальник зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати укладення іпотечного договору, зазначеного в пункті 1.3.1 цього договору, забезпечити оформлення договору страхування предмета іпотеки на весь період користування кредитом на його повну вартість від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування на користь кредитора як вигодонабувача та надання кредитору оригінального примірника цього договору або його нотаріально засвідченої копії, а також протягом двох робочих днів після внесення змін та/або доповнень до вищезазначеного договору страхування забезпечувати надання кредитору оригінальних примірників або нотаріально засвідчених копій цих змін та /або доповнень.
Відповідно до пункту 3.3.5 кредитного договору позичальник зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати укладення цього договору оформити договір особистого страхування на суму кредиту від ризиків смерті позичальника через захворювання чи нещасний випадок, втрати ним працездатності через захворювання чи нещасний випадок на корить кредитора як вигодонабувача та надати кредитору оригінальний примірник цього договору або його нотаріально засвідчену копію, а також протягом двох робочих днів після внесення змін та/або доповнень до вищезазначеного договору страхування надати кредитору оригінальний примірник або нотаріально засвідчені копії цих змін та /або доповнень.
Відповідно до пункту 3.3.6 кредитного договору позичальник зобов`язаний суворо дотримуватися положень цього договору, а також договорів, визначених пунктом 1.3 цього договору.
Згідно з пунктом 3.3.8 кредитного договору позичальник зобов`язаний сплачувати проценти за використання кредиту в порядку, визначеному пунктами 2.4, 2.5цього договору.
Відповідно до пункту 3.3.9 кредитного договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктом 1.1 цього договору.
Згідно з пунктом 3.3.10 кредитного договору позичальник зобов`язаний достроково повернути кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, визначених пунктами 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 4.5, 5.4 цього договору.
Відповідно до пункту 4.3 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог пунктів 3.3.2-3.3.16 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити кредитору штраф у розмірі 3 проценти від суми кредиту, визначеного пунктом 1.1 цього договору за кожний випадок.
Згідно з пунктом 2.1.6 іпотечного договору № 211 від 2005 року іпотекодавці зобов`язані застрахувати предмет іпотеки на повну його вартість, а за невиконання такого зобов`язання наступає відповідальність встановлена пунктом 3.2 іпотечного договору, а саме сплати іпотекодавцем 25 відсотків вартості предмета іпотеки визначеної пунктом 1.1.1 іпотечного договору, за кожен випадок.
З рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2014 року у справі № 713/451/14-ц, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що вимоги, які заявляв банк у справі № 713/451/14-ц та які були задоволені судом в повному обсязі, заявлялись лише про стягнення з позивачки на користь банку заборгованості у розмірі 64921 гривень 60 копійок, яка складалася з суми заборгованості за кредитом в розмірі 38102 гривень 85 копійок, суми заборгованості за відсотками в розмірі 16892 гривень копійок, інфляційних витрат за кредитом в розмірі 533 гривень 44 копійки, інфляційних витрат за відсотками в розмірі 378 гривень 58 копійок та пені за несвоєчасне повернення кредиту 5383 гривень 9 копійок та пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 3631 гривень 19 копійок.
Аналогічні складові заборгованості за кредитним договором №211 від 5 вересня 2005 року містилися і в позовній заяві AT «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 у справі № 713/833/18, в рахунок якої банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки. 
Вимог щодо стягнення з позичальника ОСОБА_1 заборгованості за штрафними санкціями за недотримання останньою умов кредитного та іпотечного договорів, відповідальність за порушення яких передбачено пунктами 4.3 кредитного договору та пунктом 3.2 іпотечного договору, ні АТ «Укрсоцбанк», ні АТ «Альфа-Банк» як новий кредитор, не заявляли. 
Зважаючи на наявну в позичальника ОСОБА_1 заборгованість за штрафними санкціями за порушення умов кредитного та іпотечного договорів, підстави для задоволення її позову про визнання зобов`язань за такими договорами припиненими, відсутні. 
Не можуть бути підставою для припинення таких зобов`язань і сплив позовної давності до основної вимоги кредитора за основним зобов`язанням, оскільки відповідно до статті 267 ЦК України сплив позовної давності не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу, а Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.
Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 23 жовтня 2021 року у справі № 545/746/20.
Проте колегія суддів вважає необґрунтованими аргументи АТ «Альфа-Банк» щодо наявності у позивачки боргу в частині сплати процентів за користування кредитом за період з 30 січня 2014 року по 8 квітня 2017 року в розмірі 29 641 гривня 94 копійки.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2022 року у справі № 686/15307/21.
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 25 квітня 2014 року у справі № 713/451/14-ц установлено, що 17 жовтня 2013 року банк використав своє право, надане йому частиною другою статті 1050 ЦК України, та змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись 17 жовтня 2013 року до позивачки з вимогою про дострокове повернення кредитних коштів за кредитним договором № 211 від 5 вересня 2005 року, що свідчить про те, що саме з цього моменту закінчився строк кредитування й банк втратив право нараховувати передбачені договором проценти.
Ураховуючи наведені вище обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову, але помилився щодо мотивів такої відмови.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення  з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його мотивувальну частини слід змінити, виклавши її в редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382  ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 липня 2022 року, виклавши її в редакції цієї постанови.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 25 жовтня 2022 року.
Головуючий                                                 О.О. Одинак 

Судді:                                                          М.І. Кулянда
               
                                                               І.М. Литвинюк