СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2022 року                             м. Харків                        Справа № 922/3695/20  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Крестьянінов О.О.

за участю представників учасників справи:
скаржника («ПСП «Шарівка») -  не з`явився; 
ініціюючого кредитора ( ТОВ «Агріс») – не з`явився ;
боржника("Семагро")-   не з`явився; 
комітету кредиторів- не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства “ШАРІВКА”, с. Шлях, Валківський район, Харківська область (вх. № 3794 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 23.11.2021, постановлену суддею Міньковським С.В. в приміщенні господарського суду Харківської області (повний текс ухвали складено та підписано 29.11.2021) у справі № 922/3695/20
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРІС",
про визнання банкрутомТовариство з обмеженою відповідальністю "Семагро" 
                          
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою господарського суду  Харківської області від 17.12.2020  у справі № 922/3695/20 в підготовчому засіданні суд відкрив провадження у справі про банкрутство ТОВ "Семагро", здійснив оприлюднення оголошення про відкриття справи про банкрутство на веб-сайті Судової влади України (ВГСУ), призначив розпорядником майна арбітражного керуючого Гриценко І.І., зобов`язав розпорядника майна надати суду відомості про результат розгляду вимог кредиторів, встановив строк проведення розпорядником майна інвентаризації майна боржника та призначив дату проведення попереднього засідання суду.
Оголошення про відкриття справи про банкрутство ТОВ "Семагро" було опубліковано 18.12.2020 за № 65623.
У зв`язку з оскарженням ухвали суду від 17.12.2020 року, розгляд справи в попередньому засіданні неодноразово відкладався.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.11.2021 у справі №              922/3695/20 визнано вимоги наступних кредиторів, що вносяться розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів: 
1) ТОВ "Агріс" в сумі 2 622 294,05 грн (з якої: 2 169 665,11 грн - основна заборгованість, 452 628,94 грн - штраф та пеня) та 83020,00 грн судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи про банкрутство ТОВ "Семагро" (в т.ч. судовий збір - 21020,00 грн, авансовий платіж - 45000,00 грн, витрати на правничу допомогу - 17000,00 грн);
2) АТ "Банк Кредит Дніпро", м. Київ - 4540 грн судового збору та в сумі 6 695 413,94 грн, з якої: 3 358 824,93 грн - основний борг, 520 408,01 грн - пеня, 2 816 181,00 грн - вимоги, що забезпечені заставою майна, а саме:
- технологічна лінія для попереднього чищення, калібровки, чистки, обробки та пакування насіння STELA, 2008 року випуску, серійний номер Е/2617, фактичне місцезнаходження: Харківська обл., Шевченківський р-н, с. Колісниківка, вул. Дорганівська, буд. 22а;
- фотосепаратор (Intelligencecelorsortermachinery) S.Precision, виробництва HefeiTaiheOptoelectronicTechnolodgy CO., LTD, модель 6SXZ-315, фактичне місцезнаходження: Харківська обл., Шевченківський р-н, с. Колісниківка, вул. Дорганівська, буд. 22а;
3) ФОП Косолапов А.Є. в сумі 187 354,26 грн, з якої: 172286,97 грн - основна заборгованість, 12667,29 грн - пеня, 2400 грн - витрати на правничу допомогу, та 4204 грн судовий збір. В решті - вимоги відхилити.
4) ПП агрофірма "Зірка", с. Сотницька балка в сумі 1 805 122,60 грн, з якої: 1557467,04 грн - основна заборгованість, 247655,56 грн - пеня, та 4540 грн судового збору. 
5) ТОВ "Агрофірма "Пирятин" в сумі 1 967 105,08 грн (з якої: 1 701 330,31 грн - основна заборгованість, 265774,77 грн - пеня), судовій збір 4540 грн, 12000,00 грн - витрати на правничу допомогу. В решті - вимоги відхилити.
6) ГУ ДПС у Харківській області (код ЄДРПОУ 43143704) в сумі 506 414,86 грн (з яких: основний платіж складає 506 414,86 грн) та 4540,00 грн судового збору;
7) ФОП Анциборенко Віктор Анатолійович,с. Огурцівка, в сумі 611 003,95 грн (з якої: основний борг у розмірі 531162,20 грн; пеня в розмірі 79841,75 грн) та 4540 грн судового збору; решту вимог - відхилити.
8) ДП "Центр сертифікації та експертизи насіння і садивного матеріалу" в сумі 1 363 316,00 грн (з якої: 1 272 038,68 грн - основна заборгованість, 91 277,32 грн - пеня) та 4540 грн судового збору;
9) ПСП "Шарівка" на суму 2 063 868,09 грн (з якої: 54 168,68 грн - пеня), 4540 грн судового збору та витрати на правничу допомогу в сумі 8000,00 грн.
10) гр. ОСОБА_1 в сумі 52017,57 грн;
11) ПСП "Скарби Поділля", с. Зятківці в сумі 2 583 559,39 грн (з якої: 2 242 617,05 грн - основна заборгованість, 340942,34 грн - пеня) та 4540 грн судового збору;
12) гр. ОСОБА_2 в сумі 11926,21 грн,
13) гр. ОСОБА_3 в сумі 22 545,97 грн;
14) гр. ОСОБА_4 в сумі 48 165,35 грн;
15) ТОВ "Украгроресурс", с. Бабаї в сумі 474 391,21 грн (з якої: 357 447,27 грн - основний борг, недоїмка (штраф, пеня) - 116 943,94 грн), а також 4540 грн судового збору.
Визнано вимоги ТОВ "Украгроресурс" такими, що є конкурсними, але не мають права вирішального голосу. Зобов`язано розпорядника майна за результатами попереднього засідання внести до реєстру вимог кредиторів відомості про кожного кредитора, розмір його вимог за грошовими зобов`язаннями, наявність права вирішального голосу в представницьких органах кредиторів, черговість задоволення кожної вимоги. 
Зобов`язано розпорядника майна в десятиденний строк з дня постановлення ухвали відповідно до ст. 48 Кодексу України з процедур банкрутства організувати та провести збори кредиторів та комітету кредиторів, визначивши час та місце проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів. Докази надати суду.
Призначено проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів на 03.12.2021 року. 
Призначено підсумкове засідання суду, на якому буде постановлено ухвалу про санацію боржника чи постанова про визнання його банкрутом і відкрита ліквідаційна процедура, чи ухвалу про закриття провадження у справі про банкрутство або ухвала про продовження строку процедури розпорядження майном та відкладення підсумкового засідання суду на              "09" грудня 2021 р. об 11:30 год. (Держпром, 8-й під, к. 111). Визнано явку кредиторів, розпорядника майна в судове засідання обов`язковими.
Приватне сільськогосподарське підприємство “ШАРІВКА”  із ухвалою господарського суду Харківської області від 23.11.2021 у справі №        922/3695/20  в частині відмови у визнанні вимог ПСП “ШАРІВКА” за договорами № 25-04/РЛ/17-1 від 25.04.2017, № 29-03/ВР/17-1 від 29.03.2017, №13-03/ВР/17-1 від 13.03.2017 на суму 1     237     825,19 грн.  та 4      000,00 грн. витрат на правничу допомогу  не погодилось та  подало на неї до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції  норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить зазначену ухвалу в зазначеній частині  скасувати  та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати конкурсні кредиторські вимоги ПСП “ШАРІВКА” до ТОВ “СЕМАГРО” у повному обсязі та викласти підпункт 9 пункту 1 резолютивної частини вказаної ухвали у наступній редакції:
      “ 9) ПСП “ШАРІВКА” на суму 3     298 693, 28 грн. (з якої: 54     168, 68 грн – пеня), 4     540 грн. судового збору та витрати на правничу допомогу в сумі 12     000,00 грн.”.
       В обґрунтування апеляційної скарги ПСП «Шарівка» посилається, зокрема на те, що суд першої інстанції внаслідок неправильного застосування ч. 3 статті 267 Цивільного кодексу України безпідставно відмовив у визнанні вимог ПСП “ШАРІВКА” на суму 1             237     825,19 грн. за договорами № 25-04/РЛ/17-1 від 25.04.2017, № 29-03/ВР/17-1 від 29.03.2017, №13-03/ВР/17-1 від 13.03.2017 за пропуском позовної давності, оскільки  відповідно до вказаної норми  позовна давність застосовується  судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення  ним рішення, в той час як матеріали справи не містять заяв сторони (боржника) про застосування  позовної давності, а уточнене повідомлення  розпорядника майна в порядку ст. 45 КУзПБ за  результатами  розгляду ним грошових  вимог кредиторів від 12.11.2021  № 01-14/432, в якому він повідомив, що грошові вимоги за вказаними договорами не включаються до загальної суми заборгованості  у зв`язку із пропуском строку  на їх пред`явлення такою заявою не є, адже розпорядник майна не є  стороною у справі  про банкрутство  в розумінні  ст. 1  КУзПБ та в повідомленні зазначено не про застосування позовної давності,  а  про пропуск  встановленого ч. 1  ст. 45 КУзПБ строку подання конкурсними кредиторами письмової заяви з вимогами до боржника. 
        Також скаржник зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що  з отриманого ним  первісного повідомлення  розпорядника майна  про результатти  розгляду  вимог кредитора  від 02.02.2021  № 01-14/07 не вбачається заперечень  щодо складу  та суми кредиторських вимог ПСП «Шарівка» та аналогічну думку розпорядник майна висловив  в попередньому судовому засіданні, що підтверджується  звукозаписом  судового засідання.
    Крім цього скаржник зазначив, що  в порушення  ч.  5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України суд першої інстанції зменшив  заявлений  ПСП «Шарівка»  до відшкодування розмір витрат на оплату  професійної правової допомоги за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами.
     Ухвалою Східного апеляційного господаського суду від 21.12.21 у справі № 922/3695/20 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства “ШАРІВКА”, с. Шлях, Валківський район, Харківська область (вх. № 3794 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 23.11.2021      у справі № 922/3695/20 та призначено її до  розгляду в судове засідання з повідомленням сторін на 27.01.2022 р. об 11:00   годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №  104 . 
       04.01.2022 від розпорядника майна-арбітражного керуючого Гриценка  І.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства “ШАРІВКА”, с. Шлях, Валківський район, Харківська область (вх. № 3794 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 23.11.2021   у справі № 922/3695/20, в якому він зазначив, що підтримує доводи апеляційної скарги.
       При цьому,  розпорядник майна-арбітражний керуючий  Гриценко  І.І. зазначив, що  у нього не було заперечень щодо складу та суми кредиторських вимог  ПСП «Шарівка».Також вказаний учасник справи зазначив, що ані  повідомленням  від 02.02.21  № 01-14/07, ані уточненим повідомленням  від 12.11.20121 № 01-14/432, ані будь-якою іншою заявою ним суду не заявлялось  про застосування  позовної давності  до кредиторських вимог ПСП «Шарівка», що виникли  з договорів  № 25-04/РЛ/17-1 від 25.04.2017, № 29-03/ВР/17-1 від 29.03.2017, №13-03/ВР/17-1 від 13.03.2017. Крім цього розпорядник майна-арбітражний керуючий  Гриценко  І.І. зазначив, що  учасниками справи  не подавались клопотань  про зменшення  витрат ПСП «Шарівка» на оплату правничої допомоги, що свідчить про співмірність таких витрат. 
У зв`язку з перебуванням 27.01.2022 на лікарняному судді-доповідача Тарасової І.В., яка визначена протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2021 для розгляду справи № 922/3695/20 (вх. № 3794), та відсутності правових підстав, визначених частиною 9 статті 32 Господарського процесуального кодексу України, для передачі справи для повторного автоматизованого розподілу, учасників справи  повідомлено, що  розгляд справи, призначений на 27.01.2022 об 11:00 годині, відбудеться 10.03.2022 о 11:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м.Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №104.
       Судова колегія зазначає про те, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
      За таких обставин, судове засідання, призначене на 10.03.2022, не відбулось. 
Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022, затвердженим Законом України № 2119-IX від 15.03.2022, частково змінено статтю 1 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб - у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України.
        Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17.05.2022, затвердженим Законом України №2263-IX від 22.05.2022, постановлено: на часткову зміну статті 1  Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
     Указом Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану" від 12.08.2022 № 573/2022,затвердженим Законом України №2500-IX від 15.08.2022, постановлено:на  часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення в оєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ, та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-ІХ), продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Отже, на теперішній час в Україні діє воєнний стан, який запроваджено вищезазначеним Указом Президента України строком до 21.11.2022.
      Водночас, з огляду на необхідність розгляду апеляційної скарги впродовж розумних строків в контексті встановлених п.1 ст.6 ратифікованої Україною Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантій, з огляду на приписи пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України, якими встановлено, що основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства –ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.08.22  повідомлено  учасників справи, що розгляд апеляційної скарги Приватного сільськогосподарського підприємства “ШАРІВКА”, с. Шлях, Валківський район, Харківська область (вх. № 3794 Х/2) на ухвалу господарського суду Харківської області від 23.11.2021, у справі № 922/3695/20 відбудеться "13" жовтня 2022 р. о  10:45 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань. № 132.
     Учасники справи, які належним чином повідомлені про дату,  час та місце судового засідання, представників для участі в ньому не направили, про причини неявки суд не повідомили, скаржник через систему "Електронний суд"  надіслав заяву,згідно з якою повідомив суд, що підтримує апеляційну скаргу та просив розглянути справу за відсутністю його представника.
    Зважаючи на наведене, у   відповідності  до ч.ч. 1, 3 статті 202, ч. 12 статті 270  Господарського процесуального кодексу України наявні  підстави для розгляду справи за  відсутності учасників справи.
   Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції  в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
       Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
       Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку про часткове  задоволення   апеляційної скарги, зважаючи на таке.
      Згідно з ч. 1 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
         Відповідно до ч. 6 статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства, заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду.
   Частиною 2 статті 47 Кодексу  України з питань банкрутства передбачено, що у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, що надійшли протягом строку, передбаченого     частиною першою     статті 45 цього Кодексу, у тому числі щодо яких були заперечення боржника або розпорядника майна.
   Отже, в силу приписів зазначених норм, заявлені  у справі про банкрутство грошові вимоги конкурсного кредитора повинні бути підтверджені відповідними доказами.
   При цьому слід зазначити, що  у справі про банкрутство господарський суд встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів,накладних, актів тощо) та (або) рішень юрисдикційного органу,до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору.
   Зазначений висновок щодо необхідності дослідження в межах справи про банкрутство доказів наявності чи відсутності грошових зобов`язань, які складають зміст вимог конкурсних кредиторів, викладено  в постанові Верховного суду від 16.05.2018 у  справі № 924/628/17.
   Крім цього, в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2018 у справі № 914/1126/14 викладено висновок, що надання правового аналізу поданих кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює правосуддя у справі про банкрутство. 
Заявлені у справі про банкрутство     грошові вимоги можуть підтверджуватися або первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт, тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (аналогічна позиція наведена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17).
   Відповідно до  ч. 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.     
   Частиною 3 сатті 45 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що ухвала господарського суду, постановлена за результатами попереднього засідання, може бути оскаржена стороною у справі про банкрутство лише в частині конкретних вимог кредиторів.
       Як вбачається  з матеріалів справи,  25.04.2017 між ТОВ «Семагро» (фірма) та ПСП «Шарівка» (Господарство) укладено договір 25-04/РЛ/17-1 згідно з яким Господарство зобов`язується надати послуги у рослинництві, пов`язані з вирощуванням  насіння гібридів соняшнику з давальницької сировини, наданого Фірмою на ділянці  25 га, розташованій на полі згідно з картою полів Господарства  і до 25.11.2017 передати Фірмі врожай гібридного насіння соняшнику  в обсязі не менше  10(десяти) центнерів  з гектара.
     Згідно з п. 1.2. Договору  давальницькою сировиною  для вирощуваня  Господарством насіння  гібридів  на умовах цього договору слугує насіння батьківських ліній  гібрида(гібридів) соняшнику Бонд.
     Відповідно до  п. 4.1. Договору оплата наданих Господарством послуг, передбачених цим Договором здійснюється  наступним чином:за одну тону отриманого насіння, яке пройшло первинну очистку на решеті розміром  3мм, сплачується  вартість трьох тон товарного соняшника  по ціні, що склалась  на момент розрахунку.
     Відповідно до п. 4.2.  Договору, надання Господарством  послуг за цим Договором підтверджується актом приймання-передачі  насіння гібридів і актом наданих послуг (виконаних робіт).
      Відповідно до  п. 4.3. Договору  підставою для здійснення  розрахунків між сторонами є підписані  сторонами Акт приймання-передачі насіння гібридів  і Акт наданих послуг (виконаних робіт), що підтверджують виконання Господарством взятих на себе  за цим Договором  зобов`язань  в повному обсязі.
       Відповідно до  п. 4.4. Договору оплата  наданих Господарством  послуг, передбачених цим Договором  здійснюється Фірмою  в грошовій  формі платіжним (и) дорученням(ями) або  за погодженням сторін в іншій формі.
     Відповідно до п. 4.5. Договору оплата наданих Господарством послуг проводиться в два етапи: 50 % від суми акта виконаних робіт сплачується Господарству до 01.01.2018, залишкові 50 % суми акта виконаних робіт сплачується Господарству до 30.04.2018.
      Відповідно до п. 8.1. Договору передбачено, що цей Договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами і діє до 30.04.17 або до повного виконання Сторонами зобов`язань за цим Договором.
      На виконання умов вищевказаного Договору Господарство надало, а Фірма прийняла без зауважень роботи з вирощування насіння, що підтверджується підписаними обома сторонами актом приймання-передачі насіння гібридів від 16.11.2017 та актом виконаних робіт від 16.11.2017 на суму 676 196,00 грн., в тому числі ПДВ - 112 699,33 грн.
       Зі змісту Акту виконаних робіт вбачається, що сторони в особі директорів підтвердили та зафіксували факт виконання робіт у встановлений  строк і в повному обсязі та визначили вартість належним чином виконаних та прийнятих робіт за Договором.
    На підставі вказаних актів ПСП «Шарівка» було складено та зареєстровано у встановленому порядку податкову накладну № 47 від 16.11.2017 та в подальшому включено до податкової декларації з ПДВ за листопад 2017 року (вбачається з Додатку № 5 в розрізі контрагентів), що свідчить про виконання за наслідком господарської операції зі сторони ПСП «Шарівка» податкових зобов`язань зі сплати ПДВ та набуття ТОВ «СЕМАГРО» податкового кредиту.
     Відтак, Господарством надані, а Фірмою прийняті без зауважень роботи  з вирощування насіння гібридів соняшнику з давальницької сировини на загальну суму 676 196,00 грн.        
      Натомість, оплата цих робіт не здійснена.
        29.03.2017 між ТОВ «СЕМАГРО» («Фірма») та ПСП «Шарівка» («Господарство») було укладено Договір підряду на вирощування насіння ярих зернових культур із давальницької сировини № 29-03/ВР/17-1 від 29.03.2017.
       Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору Фірма доручає, а Господарство зобов`язується на умовах чинного Договору виростити для Фірми на ділянці (ах) площею 35 га, розташованих на полі (ях) згідно з картою полів Господарства, із давальницької сировини Фірми і до 01.09.2017 передати Фірмі насіння ярих зернових культур генерації еліта.
     Згідно з п. 1.2. Договору,  давальницькою сировиною для вирощування на умовах цього Договору є: ярий ячмінь «Аграрій» супер еліта в кількості 8 500 кг на площі 35 га та засоби захисту рослин за потребою.
      Відповідно до п. 3.1. Договору оплата за виконані Господарством роботи, передбачена чинним Договором, включає в себе відшкодування витрат Господарства, пов`язаних з виконанням взятих на себе за чинним Договором зобов`язань і виплату Господарству винагороди за виконані у відповідності з чинним Договором роботи.
       Відповідно до п. 3.2. Договору виконання Господарством робіт за чинним Договором підтверджується актом виконаних робіт.
       Відповідно до п. 3.3. Договору підставою для здійснення розрахунків між Сторонами являється підписаний Сторонами акт виконаних робіт, який підтверджує виконання Господарством взятих на себе зобов`язань в повному обсязі згідно чинного Договору.
      Оплата виконаних Господарством робіт, передбачених чинним Договором здійснюється Фірмою в грошовій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Господарства або за згодою сторін в іншій формі (п. 3.4. Договору).
     Згідно з п. 6.1. Договору чинний Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань.
     На виконання умов Договору Господарство надало, а Фірма прийняла без зауважень роботи по вирощуванню насіння, що підтверджується підписаними обома сторонами Актом приймання-передачі продукції від 06.10.2017 та Актом виконаних робіт від 06.10.2017 на суму 259 930,00 грн., в тому числі ПДВ - 43 321,67 грн.
      Зі змісту Актів виконаних робіт вбачається, що Сторони в особі директорів підтвердили та зафіксували факт виконання робіт у встановлений  строк і в повному обсязі та визначили вартість належним чином виконаних та прийнятих робіт за Договором.
  На підставі вказаного акту ПСП «Шарівка» було складено та зареєстровано у встановленому порядку податкову накладну та в подальшому включено до податкової декларації з ПДВ за жовтень 2017 року (вбачається з Додатку № 5 в розрізі контрагентів), що
свідчить про виконання за наслідком господарської операції зі сторони ПСП «Шарівка» своїх зобов`язань зі сплати ПДВ та набуття ТОВ «СЕМАГРО» податкового кредиту.
     Відтак, Господарством виконані, а Фірмою прийняті без зауважень роботи з вирощування насіння ярих зернових культур із давальницької сировини на загальну суму 59 930,00 грн. Натомість, оплата цих робіт не здійснена.
   03.03.2017 між ТОВ «СЕМАГРО» {«Фірма») та ПСП «Шарівка» («Господарство») укладено Договір підряду на вирощування насіння ярих зернових культур із давальницької сировини № 13-03/ВР/17-1 від 13.03.2017.
    Відповідно до п. 1.1. вказаного Договору Фірма доручає, а Господарство зобов`язується на умовах чинного Договору виростити для Фірми на ділянці (ах) площею 25 га, розташованих на полі (ях) згідно з картою полів Господарства, із давальницької сировини і до 01.09.2017 передати Фірмі насіння ярих зернових культур генерації еліта.
    Згідно з п. 1.2. Договору передбачено, що давальницькою сировиною для вирощуваннягна умовах  цього Договору є: горох посівний, визначеної в Договорі назви та кількості.
     Відповідно до п. 3.1. Договору оплата за виконані Господарством роботи, передбачена цим Договором, включає в себе відшкодування витрат Господарства, пов`язаних з виконанням взятих на себе за чинним Договором зобов`язань і виплату Господарству винагороди за виконані у відповідності з чинним Договором роботи.
     Відповідно до п. 3.2. Договору виконання Господарством робіт за чинним Договором підтверджується актом виконаних робіт.
       Відповідно до п. 3.3. Договору підставою для здійснення розрахунків між Сторонами ється підписаний Сторонами Акт виконаних робіт, який підтверджує виконання Господарством взятих на себе зобов`язань в повному обсязі згідно з чинним Договором.
       Оплата виконаних Господарством робіт, передбачених чинним Договором здійснюється Фірмою в грошовій формі шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок  Господарства або за згодою сторін в іншій формі (п. 3.4. Договору).
    Згідно з п. 6.1. Договору чинний Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання Сторонами взятих на себе зобов`язань.
     На виконання умов Договору Господарство надало, а Фірма прийняла без зауважень роботи з вирощування насіння, що підтверджується підписаними обома сторонами Актом приймання-передачі продукції від 06.10.2017 та Актом виконаних робіт від 06.10.2017 на суму 221 610,00 грн., в тому числі ПДВ - 36 935,00 грн.
     Зі змісту Актів виконаних робіт вбачається, що Сторони в особі директорів підтвердили та зафіксували факт виконання робіт у встановлений строк і в повному обсязі та визначили вартість належним чином виконаних та прийнятих робіт за Договором.
     Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 120 КУзПБ передбачено, що з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника строк виконання всіх грошових зобов`язань боржника вважається таким, що настав.
      Відповідно до статті  173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов`язання,  що  виникає  між суб`єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  цим  Кодексом,  в силу  якого  один  суб`єкт  (зобов`язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов`язаний  вчинити  певну   дію   господарського чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб`єкта (виконати  роботу,  передати майно,   сплатити гроші,   надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб`єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
       Основними    видами   господарських зобов`язань    є майново-господарські зобов`язання  та організаційно-господарські зобов`язання.
  Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими     визнаються цивільно-правові зобов`язання,  що виникають між учасниками господарських відносин при  здійсненні господарської діяльності,  в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на  користь  другої сторони  або  утриматися  від певної дії,  а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
       Майнові зобов`язання,   які    виникають    між    учасниками господарських відносин,  регулюються  Цивільним  кодексом  України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
 Статею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
 Зобов`язання виникають з підстав, встановлених     статтею 11     цього Кодексу.
Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
       Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.
        Відповідно до ч. 2       ст. 11 Цивільного кодексуУкраїни       підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
       Відповідно до статті ч. ч. 1, 2     ст. 837 Цивільного кодексу України     за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.
      За змістом вказаної статті вона      визначає предметом договору підряду          роботу та          її матеріалізований віддільний від виконавця          уречевлений результат (полягає у виникненні речей, їх зміні (в тому числі зміни їх фізичних та/або функціональних          характеристик) припиненні існування речей, зміни їх розташування у просторі),який і є ознакою, яка дозволяє кваліфікувати діяльність виконавця саме як роботу.
                        Натомість     статтею 901 Цивільного кодексу України     передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
                                Виходячи зі змісту наведеної статті, послугою на відміну від роботи є корисний ефект від процесу певної діяльності, що не передбачає матеріалізованого результату (але і не виключає його досягнення) і цей ефект          є          невіддільним          від виконавця.Якщо внаслідок надання послуги          й створюється          матеріальний результат, то він не є окремим, віддільним від послуги          як нематеріального блага, об`єктом цивільних прав.
                     Предметом спірних договорів визначено          дії виконавця з     вирощування наданого замовником насіння, які за своєю суттю є роботами з переробки речей  що виконуються  з матеріалу замовника(ст. 840 ЦК України) та матеріалізований уречевлений результат таких дій, що є  віддільним від виконавця     –врожай сільськогосподарських культур,  а помилкове найменування  сторонами  в договорі від 25.04.2017  № 25-04/РЛ/17-1  таких дій   послугами не змінює їх суті та відповідного правового регулювання зобов`язань, що виникли  з цих договорів  загальними положеннями про договір підряду(параграф 1 глави 61 Цивільного кодексу України).   
       Частиною 1     ст. 854 Цивільного кодексу України     визначено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.
    Статтями 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог  або заперечень.
      Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
 Статтею 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
   Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України,  достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
      Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України,  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
    Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення     Цивільного кодексу України     з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України,  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
   Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
      Відповідно до ч. 2 цієї статті якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
       Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 120 КУзПБ передбачено, що з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника строк виконання всіх грошових зобов`язань боржника вважається таким, що настав.
      З вищенаведених доказів, а саме Договорів та підписаних сторонами актів прийняття виконаних робіт підтверджується належне виконання  ПСП «Шарівка» робіт за договорами   на заявлену  суму основного боргу та настання  у боржника на час подання заяви  про грошові вимог строку з оплати  вказаних робіт.
    Проте докази оплати в матеріалах справи відсутні.
Зважаючи на наведене, матеріалами справи підтверджується заявлений  ПСП Шарівка  розмір основного боргу з оплати  виконаних робіт, а саме:  
-за договором  від 25.04.2017 № 25-04/РЛ/17-1 - 676 196,00 грн.;
-за договором від 29.03.2017 №29-03/ВР/17-1 - 259930,00 грн.;
-за договором від 13.03.2017  №13-03/ВР/17-1 -221 610,00 грн.
   Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав  його у строк, встановлений договором або законом.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 Кредитором- ПСП «Шарівка»  правомірно  на підставі  ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України на основний борг за вищенаведеними Договорами   за  періоди прострочення, що наведені  у відповідному розрахунку  нараховано інфляційні втрати в сумі 50410,63 грн. та  3% річних  в сумі 26678,56 грн;
     Отже , вимоги ПСП “ШАРІВКА” на суму 1     237      825,19 грн. за договорами № 25-04/РЛ/17-1 від 25.04.2017, № 29-03/ВР/17-1 ві 29.03.2017, №13-03/ВР/17-1 від 13.03.2017 підтверджуються в повному обсязі.
      З оскаржуваної ухвали вбачається, що суд встановив наявність  порушеного права кредитора ПСП "ШАРІВКА", зазначивши, що боржник  неналежно виконував умови вищезазначених договорів, на підставі яких у нього виникла заборгованість перед ПСП "Шарівка", але відмовив у визнанні  вказаних вимог за пропуском позовної давності.
       Колегія суддів погоджується  з доводами скаржника  щодо безпідставності  вказаної відмови, у зв`язку з неправильним застосування судом першої інстанції норм матеріального права. 
       Згідно зі  ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
    Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки     (стаття 257 ЦК України).
  Згідно зі статтею  267 Цивільного кодексу України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.
   Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. 
   Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
 Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
       В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів  Касаційного господарського суду від 09.09.2021  у справі № 916/4644/15, з метою формування єдиної судової практики щодо застосування позовної давності за заявою сторони (кредитора) у справі про банкрутство відповідно до ч.     3 ст.     267 ЦК України,сформульовано висновок, шо у справі про банкрутство при розгляді кредиторських грошових вимог до боржника застосовуються загальні норми цивільного законодавства про позовну давність, визначені у главі 19 «Позовна давність» Цивільного кодексу України.Також зазначено, що Тлумачення частин п`ятої, шостої ст.     23 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (частин п`ятої, шостої ст.     45 КУзПБ, введеного в дію 21     жовтня 2019 року) у взаємозв`язку зі ст.     256, частинами третьою, четвертою ст.     267 Цивільного кодексу України свідчить, що стороною, яка може зробити заяву про застосування позовної давності під час розгляду грошових вимог кредитора в процедурі розпорядження майном боржника, варто вважати інших кредиторів, боржника та розпорядника майна боржника.  
       Господарський суд першої інстанції правомірно зазначив, що за змістом частини першої статті 261     Цивільного кодексу України,     позовна давність застосовується лише за наявності порушення права позивача, та перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
З вищенаведеного також вбачається, що суд першої інстанції правомірно встановив, що ТОВ "Семагро" неналежно виконував умови зазначених договорів, на підставі яких у нього виникла заборгованість перед ПСП "Шарівка",  що свідчить про наявність порушеного права кредитора ПСП "Шарівка",який звернувся до суду із заявою з грошовими вимогами до боржника після публікації повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Проте, суд першої інстанції неправомірно зазначив, що до вказаних вимог  підлягає застосуванню загальна позовна давність, яка сплила, що  відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України є підставою для відмови  у визнанні  цих вимог, оскільки відповідно до цієї норми позовна давність застосовується  лише за заявою сторони  у спорі , зробленою до винесення рішення, в той час як матеріали справи не містять заяв  кредитора, боржника або арбітражного керуючого  про застосування  позовної давності.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково зазначив, що про застосування позовної давності заявлено в  уточненому повідомленні  розпорядника майна в порядку ст. 45 КУзПБ за результатами  розгляду ним грошових  вимог кредиторів від 12.11.2021  № 01-14/432, в якому він повідомив, що грошові вимоги за вказаними договорами не включаються до загальної суми заборгованості  у зв`язку із пропуском строку  на їх пред`явлення.
В зазначеному повідомленні  розпорядник майна не зазначив  про пропуск позовної давності та про її застосування, а повідомив суд про невключення  до загальної суми заборгованості  грошових вимог за Договорами  у зв`язку з пропуском  строку  на їх пред`явлення.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що  матеріали справи не містять  письмової  заяви арбітражного керуючого про застосування судом позовної давності.
Крім цього, як зазначено вище,  у відзиві  на апеляційну скаргу арбітражний керуючий  Гриценко  І.І. погодився з доводами  апеляційної скарги та  підтвердив , що  у нього не було заперечень щодо складу та суми кредиторських вимог  ПСП «Шарівка» та  зазначив, що ані  повідомленням  від 02.02.21  № 01-14/07, ані уточненим повідомленням  від 12.11.20121 № 01-14/432, ані будь-якою іншою заявою ним не заявлялось  про застосування  позовної давності  до кредиторських вимог ПСП «Шарівка», що виникли  з договорів  № 25-04/РЛ/17-1 від 25.04.2017, № 29-03/ВР/17-1 від 29.03.2017, №13-03/ВР/17-1 від 13.03.2017.
    Крім цього Законом № 540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020  у п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу було внесено зміни, відповідно до яких під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені     статтями 257,     258,     362,     559,     681,     728,     786,     1293     цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Відповідно до     статті 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб"     з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, і з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято     постанову від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2"     із змінами і доповненнями, внесеними     постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 215, якою установлено з 12 березня до 03 квітня 2020 року на усій території України карантин.
В подальшому дія карантину  продовжувалась.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020  № 1236 дію карантину продовжено до 31.12.2022 
       З  урахуванням наведеного, враховуючи строки   оплати за договорами  № 25-04/РЛ/17-1 від 25.04.2017, № 29-03/ВР/17-1 від 29.03.2017, №13-03/ВР/17-1 від 13.03.2017 із настанням яких почався перебіг трирічної позовної давності щодо відповідних грошових вимог, зазначений строк  на час введення  карантину 12.03.2020 ще не сплив та продовжився до 31.12.22. 
  Отже, відмова  суду першої інстанції у визнанні грошових вимог кредитора -ПСП «Шарівка» є необґрунтованою.      
Щодо заявлених ПСП «Шарівка» до відшкодування витрат на  професійну правничу допомогу, колегія суддів погоджується  з висновком господарського суду першої інстанції про їх часткове покладення на боржника , з огляду  на наступне.
  Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
   Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються  на сторони пропорційно  розміру задоволених вимог.
   Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3       статті 2 ГПК України).
   Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
      Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу  України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
      Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що для цілей розподілу судових витрат:
      1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
      2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
    За змістом      статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"         договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
     Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
       Одним із принципів господарського судочинства, який передбачено положеннями статті 129 ГПК України, є відшкодування судових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
         Водночас за змістом частини 4 статті 126 ГПК України        розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
     1)  складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
     2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
     3)  обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
     4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
     У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5      статті 126 ГПК України).
   В постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду   від 03.10.2019 у     справі № 922/445/19 серед іншого викладено висновок, що за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою, а отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).Аналогічну  правову позицію також викладено  у численних  постановах Верховного Суду, зокрема   у справах № 923/ 560/17, №329/766/18, №178/1522/18,№903/330/20, №910/10074/19,  №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.
    Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4      статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього       Кодексу      визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
   Так, згідно з ч. 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України,  під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
    Колегія суддів  апеляційної інстанції зазначає, що за змістом положень статті 126 Господарського процесуального кодексу України,  при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі        статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, заява № 19336/04).
Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №922/2869/19, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19.
  Крім того, Верховний Суд у своїх рішеннях зазначив, що для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі № 910/21570/17, від 14.11.2018 у справі № 921/2/18, додаткова постанова КГС ВС від 11.12.2018 у справі № 910/2170/18, від 10.10.2019 у справі № 909/116/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19, постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів ПСП "Шарівка" у господарському суді Харківської області здійснювалось Адвокатським бюро "Антона Мартиненка" на підставі договору про надання правової допомоги №б/н від 30.12.2020.
Між ПСП "Шарівка" та Адвокатським бюро "Антона Мартиненка" 30.12.2020 укладено додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги №б/н від 30.12.2020 відповідно до п. 2 якої гонорар за правничу допомогу, надану згідно п. 1 цієї додаткової угоди обчислюється на умовах погодинної оплати та встановлюється за домовленістю сторін в розмірі 2000,00 грн за годину надання правничої допомоги.
На підтвердження наданих послуг за договором від 30.12.2020 між ПСП "Шарівка" та Адвокатским бюро "Антона Мартиненка" підписано акт надання правничої допомоги № 1 від 15.01.2021 на суму 12 000,00 грн.
Цей Акт містить перелік послуг, наданих Адвокатським бюро, а саме: 
- моніторинг стану судової справи №922/3695/20 про банкрутство ТОВ "Семагро", консультування з приводу пред`явлення кредиторських вимог;
- запитування документів щодо дебіторської заборгованості ТОВ "Семагро", попередній правовий аналіз та дослідження отриманих документів, додаткове запитування документів, необхідних для складання заяви про грошові вимоги до боржника - витрачено 2 години, розмір гонорару - 4 000 грн.;
- підготовка та складання заяви про грошові вимоги до боржника по справі №922/3695/20 - 4 години, розмір гонорару - 8000 грн. 
Послуги пов`язані з провадженням у даній справі надав адвокат Антон Мартиненко (свідоцтво №1942 від 22.07.2015).
За надання відповідних правових послуг на підставі наведених у договорі та актах ПСП "Шарівка" мало сплатити на користь Адвокатського бюро грошові кошти у розмірі 12 000 грн. 
Господарський суд першої інстанції, оцінюючи  заявлені ПСП "Шарівка" до відшкодування витрати з оплати правової допомоги з  критерію їх реальності (встановлення їхньої дійсності та необхідності)правомірно зазначив, що дійсними та необхідними послугами з правової допомоги у цій справі, які підлягають відшкодуванню за рахунок боржника є зазначені в Акті надання правничої допомоги № 1 від 15.01.2021 дії адвоката з підготовки заяви з грошовими вимогами та подання її до суду з урахуванням моніторінгу справи №922/3695/20, аналізу документів, необхідних для складання відповідної заяви в обсязі 4 годин та вартістю 8 000,00 грн., в той час як відокремлені  в  цьому Акті як самостійний вид адвокатської послуги  дії адвоката з моніторингу судової справи  № 922/3695/20 з приводу пред`явлення кредиторських вимог, запитування та дослідження документів щодо дебіторської заборгованості ТОВ «Семагро» тривалістю  2 годин вартістю 4000 грн. не підлягають відшкодуванню як непідтверджені, оскільки охоплюється вищенаведеними  послугами з підготовки та складання заяви про грошові вимоги до боржника.
У матеріалах справи відсутні клопотання боржника  чи арбітражного керуючого щодо зменшення розміру заявлених ПСП «Шарівка» до розподілу витрат на оплату  послуг адвокату, в тому числі   у зв`язку з їх невідповідністю вимогам ч. 4 ст. 126 ГПК України щодо співмірності, а тому суд першої інстанції  у відповідності до принципів диспозитивності та змагальності та вимог ч. 5  вказаної статті не зменшував заявленого кредитором до розподілу розміру підтверджених послуг адвоката з підготовки заяви з грошовими вимогами та подання її до суду, який складає 8000 грн.
Колегія суддів відхиляє як такі, що суперечать вищенаведеним нормам процесуального права доводи апеляційної скарги  щодо того, що, відмовивши у відшкодуванні вартості  послуг  адвоката з моніторингу судової справи,  запитування і дослідження документів за відсутності клопотання іншої сторони про зменшення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції порушив вимоги  ч. 5 статті 126 ГПК України, оскільки за змістом вказаної норми, нею встановлено  право суду  зменшити  за клопотанням іншої сторони розмір саме  тих витрат  на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, якими в свою чергу  є лише реальні витрати на  оплату дійсних та необхідних (підтверджених) послуг, і  саме з підстав неспівмірності розміру таких послуг  зі складністю справи та складністю наданих послуг, їх обсягом та часом, витраченим на їх надання, в той час як зазначено вище,  послуги  адвоката з моніторингу судової справи,  запитування і дослідження документів як окремий вид послуг  не є підтвердженими, оскільки охоплюються послугами адвоката з підготовки заяви з грошовими вимогами та подання її до суду, які і є підтвердженими  і розмір яких -8000 грн. судом не зменшено .
     Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала  в частині відмови у визнанні грошових вимог ПСП «Шарівка» за договорами № 25-04/РЛ/17-1 від 25.04.2017, № 29-03/ВР/17-1 від 29.03.2017, №13-03/ВР/17-1 від 13.03.2017 на суму 1     237     825,19 грн. постановлена з порушенням  норм матеріального права, що є підставою для для її скасування  в цій частині та прийняття   нового рішення про визнання кредиторських вимог.       
   Керуючись статтями 269, 271, 275, 276, статтями 281, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-
                                                                                                       
ПОСТАНОВИВ:

        Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства “ШАРІВКА” задовольнити частково.
        Ухвалу  господарського суду Харківської області від 23.11.2021  у справі № 922/3695/20 скасувати в частині відмови у визнанні вимог ПСП “ШАРІВКА” на суму 1             237      825,19 грн. (за договорами № 25-04/РЛ/17-1 від 25.04.2017, № 29-03/ВР/17-1 від 29.03.2017, №13-03/ВР/17-1 від 13.03.2017) та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визнати зазначені кредиторські вимоги ПСП “ШАРІВКА” до ТОВ “СЕМАГРО”; в частині розподілу  витрат на професійну правничу допомогу ПСП “ШАРІВКА” ухвалу залишити без змін,   виклавши  підпункт 9 пункту 1 резолютивної частини вказаної ухвали у наступній редакції:
“ 9) ПСП “ШАРІВКА” на суму 3     298 693, 28 грн. (з якої: 54     168, 68 грн – пеня), 4     540 грн. судового збору та витрати на правничу допомогу в сумі 8     000,00 грн.”  
     Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
        Повний текст постанови складено 20.10.22

Головуючий суддя                                                                    І.В. Тарасова

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           О.О. Крестьянінов