ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"31" серпня 2022 р.                                                 Справа №914/1900/21

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
головуючий суддя                                                             Желік М.Б.  
судді                                                                                    Орищин Г.В.
                                                                                            Галушко Н.А.
за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.
розглядаючи апеляційну скаргу Львівської обласної прокуратури  №15/4-163 вих-22  від 09.03.2022 (вх.ЗАГС. №01-05/659/22 від 10.03.2022) 
на рішення Господарського суду Львівської області від 10.02.2022 (повний текст складено 21.02.2022, суддя Трускавецький В.П..) 
у справі №914/1900/21
за позовом: Керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області, м. Стрий, Львівської області в інтересах держави в особі
позивача : Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області, м. Миколаїв
до відповідача-1: Приватного акціонерного товариства "Львівський обласний виробничий рибний комбінат", с. Рудки, Стрийський р-н, Львівська обл. 
до відповідача-2: Приватного підприємства "Гірничовидобувна компанія СДК", м.Миколаїв, Стрийський р-н., Львівська обл.
до відповідача- 3: Державного реєстратора Жирівської сільської ради Павлишина Назара - Павла Андрійовича, с. Жирів, Львівська обл.
до відповідача-4: Приватного підприємства "Лео Фішер", с. Гонятичі, Стрийський р-н., Львівська обл.
про:  - скасування державної реєстрації про право власності на нерухоме майно з одночасним припиненням права приватної власності;
 -  визнання недійсним договору купівлі-продажу;
 -  скасування державної реєстрації про право власності на нерухоме майно набуте на підставі вищевказаного договору, з одночасним припиненням права приватної власності;
 - скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, з одночасним припиненням права власності;
 - зобов`язання відповідачів 1,2,4, привести прибережну захисну смугу земельної ділянки водного фонду озера у попередній стан, шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту нерухомості

за участю представників:
від прокуратури - Рогожнікова Н.Б.;
від відповідача 1 - адвокат Пастернак П.І.;
від відповідача 2 - адвокат Семиренко П.Я.;
інші учасники - не з`явилися. 

Учасникам  процесу роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

                                                   ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 10.02.2022 у справі №914/1900/21 у задоволенні позову відмовлено повністю. Судові витрати залишено за прокурором.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю. Судові витрати покласти на відповідачів, стягнувши їх на користь Львівської обласної прокуратури.
Вимоги апеляційної скарги мотивовані тим, що підставами позовних вимог є незаконна реєстрація права власності на об`єкт самочинного будівництва, котрий збудований на земельній ділянці, яка не відводилася та не призначалася для такого будівництва, оскільки цільовим призначенням її є - землі водного фонду. Скаржник зазначає, що станом на час укладення договору оренди земельної ділянки на ній були відсутні будь-які об`єкти нерухомості, чому не надана оцінка судом першої інстанції, а відтак будівництво оскарженого об`єкту без отримання відповідної згоди орендарем на виконання п.29 договору оренди є незаконним та таким, що порушує інтереси держави.  
Зазначає і те, що у орендаря відсутні будь-які інші погоджувальні документи на спорудження будинку рибака і ним не доведено факту його будівництва саме 1989 року, тому будівництво вважається самовільним. Висновки експертизи також не дають чіткої відповіді на вказане питання, а відтак повинні оцінюватися судом критично. Натомість, будівництво оскарженого об`єкту порушує вимоги ст. 375 ЦК України, яка передбачає право лише власника дозволяти будівництво на своїх земельній ділянці іншим особам.  
Скаржник вважає, що господарським судом не надана оцінка тому, що земельна ділянка знаходиться поза межами населеного пункту біля с.Гонятичі Миколаївського району, Львівської області, а відтак присвоєння адреси такій земельній ділянці належить до компетенції районної державної адміністрації, з огляду на що, рішення Гонятичівської сільської ради в даному випадку не могли бути підставою для здійснення державної реєстрації права власності на спірний об`єкт.  
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2022 справу передано на розгляд колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії - Орищин Г.В., Галушко Н.А.
15.03.2022 ухвалою Західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Львівської обласної прокуратури на рішення господарського суду Львівської області від 10.02.2022 у справі № 914/1900/21; встановлено учасникам справи строк для надання обґрунтованого відзиву на апеляційну скаргу; витребувано матеріали справи з суду першої інстанції. 
28.03.2022 ухвалою Західного апеляційного господарського суду призначено апеляційну скаргу до розгляду на 01.06.2022.
Представником Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області від 05.04.2022 № 14/01-36/156 (вх.ЗАГС № 04-04/1946/22 від 11.04.2022) подано клопотання про розгляд справи без участі учасника судового процесу, в якому він просить суд апеляційну скаргу заступника керівника Львівської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області задоволити у повному обсязі; скасувати рішення господарського суду Львівської області від 10.02.2022 у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю. Справу просить розглянути без участі представника Миколаївської міської ради Стрийського району Львівської області. 
06.04.2022 представником відповідача 1 - Приватного акціонерного товариства "Львівський обласний виробничий рибний комбінат"  подано відзив на апеляційну скаргу (вх.ЗАГС № 01-04/1948/22 від 11.04.2022) в якому він просить суд долучити відзив до матеріалів справи, вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що будівництво будинку рибака відбулося до 1992 (до дати набрання чинності постановою Кабінету міністрів України від 05.08.1992 № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення"), а відтак при оформлені права власності на вказаний об`єкт нерухомості введення його в експлуатацію не передбачалося. Натомість, при реєстрації права власності на будинок рибака, який розташований по вул. Озерна, 1 в с.Гонятичі Миколаївського району відповідачем було дотримано вимог Порядку державної реєстрації речових при на нерухоме майно та їх обтяження з огляду на що, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 
При цьому зазначає, що органом прокуратури не зазначено у чому саме полягає  порушення прав та інтересів держави та/або позивача укладенням договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 01.05.2020, на підставі якого у відповідача 2 виникло право власності на будинок рибака. 
Звертає увагу суду й на те, що як Земельний кодекс України так і Водний кодекс України були прийняті та набрали чинності значно пізніше, ніж відбулося будівництво нежитлової будівлі, а тому покликання позивача на вказані норми права, які регулюють правовідносини, що виникають у зв`язку з користуванням прибережними захисними смугами  є безпідставними.
07.04.2022 представником відповідача 2 - Приватним підприємством "Гірничовидобувна компанія "СДК" подано відзив на апеляційну скаргу (вх.ЗАГС № 01-04/1998/22 від 12.04.2022) в якому він просить суд долучити відзив до матеріалів справи; вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а рішення господарського суду без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що за ініціативою відповідача 2 проведена експертиза за результатами якої складено висновок експерта № 029/21 будівельно-технічної експертизи від 26.07.2021, який містить наступні відповіді за результатами поставлених перед експертом питань: нежитлова будівля (будинок рибака) загальною площею 34,5 кв.м., що знаходиться за адресою Львівська область, Стрийський район, с.Гонятичі, вул. Озерна, 1 є об`єктом нерухомого майна, до якої в якості приналежності відносяться металеві ворота № 1 і № 3 та огорожа з бетонних плит № 2; можливий період будівництва нежитлової будівлі кінець 80-тих початок 90-тих років 20 століття.  
Вказує, що підставою для державної реєстрації права власності на вказаний об`єкт нерухомості було рішення Гонятичівської сільської ради Стрийського району (колишнього Миколаївського району) Львівської області від 28.01.2020 про присвоєння адреси земельній ділянці об`єкту нерухомого майна по вул. Озерна, 1 в с.Гонятичі та технічний паспорт виготовлений за замовленням відповідача ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" від 10.03.2020. Відтак, реєстрація права власності відбулася у відповідності до вимог, що існували на час здійснення будівництва. 
Щодо тверджень позивача про самовільне зайняття земельної ділянки, шляхом вибуття з володіння держави поза її волею зазначає, що таке є безпідставним, оскільки до відповідача у зв`язку з оформленням права власності на об`єкт нерухомості перейшло лише право користування земельною ділянкою, натомість саме право власності держави на  неї не зазнало порушень чи трансформацій.  
В частині позовних вимог про визнання договору недійсним, звертає увагу на те, що договір може бути визнаним недійсним за позовом особи, яка не була його учасником за обов`язкової умови встановлення судом факту порушення цим договором прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Саме по собі порушення сторонами договору при його укладенні окремих вимог закону не може бути підставою для визнання його недійсним, якщо судом не буде встановлено, що укладеним договором порушено право чи законний інтерес позивача і воно може бути відновлене шляхом визнання договору недійсним.  В свою чергу, як зазначає представник відповідача 2, апелянтом не зазначено у чому саме полягає порушення інтересів держави укладеним договором купівлі-продажу. 
01.06.2022 представником відповідача 2 подано до суду клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги на іншу дату з огляду на зайнятість у цей самий час в іншому судовому засіданні у цивільній справі № 447/8/22, на підтвердження чого долучено відповідні докази.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 01.06.2022 розгляд апеляційної скарги відкладено з підстав зазначених у ній.
Прокурором у справі 15.06.2022  подано в порядку ст. 55 ГПК України пояснення за № 15/4-437 вих-22 (вх.ЗАГС № 01-04/3771/22 від 15.06.2022), в яких просить врахувати наведені доводи та практику Верховного суду щодо належності відповідача (державного реєстратора) у даній справі. При цьому вказує, що участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) у спорі не змінює його цивільно-правового характеру. Державний реєстратор може бути співвідповідачем у тому випадку, якщо на думку позивача він порушив встановлений законом порядок вчинення реєстраційних дій. 
Прокурор зазначає, що державний реєстратор зазначений співвідповідачем у справі з огляду на те, що ним порушено порядок проведення реєстрації права власності, зокрема, ст.ст. 26,27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Зазначає і те, що в порушення норм процесуального права судом на стадії підготовчого засідання при розгляді справи не виникало питань щодо належності/неналежності відповідача 3. 
15.06.2022 ухвалою Західного апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав зазначених у ній.
05.07.2022 представником відповідача 1 подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням представника на лікарняному.  
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06.07.2022 розгляд апеляційної скарги відкладено з підстав зазначених у ній. 
17.08.2022 в судовому засіданні Західним апеляційним господарським судом оголошено перерву до 31.08.2022.
В судовому засіданні 31.08.2022 прокурор, відповідач 1 та 2 участь  уповноважених представників забезпечили, які виклали свої доводи та міркування щодо вимог апеляційної скарги та просили врахувати їх при винесенні постанови.  
Інші учасники участі уповноважених представників не забезпечили, причин неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавали.
За приписами пункту 2 частини першої та пункту 3 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом. Статтею 43 ГПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами. 
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України").
Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
У зв`язку з чим суд вважає, що зазначені учасники апеляційного провадження не були позбавлені права та можливості завчасно з врахуванням дати призначення апеляційної скарги до розгляду повідомити суд про причини їх відсутності під час розгляду апеляційної скарги та надати свої доводи та заперечення до дати проведення судового засідання. 
Враховуючи те, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, учасники були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, неодноразове відкладення розгляду апеляційної скарги, достатність матеріалів справи для її розгляду по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших сторін за наявними матеріалами.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають до часткового задоволення, а оскаржуване рішення слід частково скасувати, прийнявши в цій частині нове рішення, з огляду на наступне.

Як встановлено судом, згідно з розпорядженням Голови Миколаївської районної державної адміністрації від 23.10.2003 № 434 "Про надання в оренду озера Малий Байкал на території Гонятичівської сільської ради філії "Рибгосп-Рудники" ВАТ "Львівський облрибкомбінат" надано в оренду вказане озеро філії "Рибгосп-Рудники" ВАТ "Львівський облрибкомбінат" терміном на 50 років для влаштування садкового форельного господарства та любительського риборозведення і рибальства.
08.10.2007 між Миколаївською районною державною адміністрацією (Орендодавець) та Відкритим акціонерним товариством "Львівський обласний виробничий рибний комбінат" (Орендар) укладено Договір оренди землі (т. 1, а.с. 32 - 34).
Згідно з пунктом 1 цього Договору, орендодавець на підставі розпорядження голови Миколаївської райдержадміністрації №   434 від 23.10.2003 надає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування земельну ділянку водного фонду - озеро Малий Байкал та прибережну смугу, яка знаходиться біля с. Гонятичі Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області, за межами населеного пункту.
Пунктом 2 Договору зазначено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 45,35 га, у тому числі 41,96 га - під водою, 3,39 га - прибережна смуга.
На земельній ділянці об`єкти нерухомого майна - відсутні, а також інші об`єкти інфраструктури - відсутні (п. 3 Договору).
Пунктом 4 договору оренди визначено, що земельна ділянка передається в оренду за відсутності та її території будинків, будівель, споруд та інших об`єктів.
Відповідно до пункту 8 Договору, такий укладено на 49 років.
Сторони договору визначили, що земельна ділянка передається в оренду для влаштування форельного господарства та любительського риборозведення і рибальства. Цільовим призначенням земельної ділянки - є землі водного фонду. Умови збереження стану об`єкта оренди - використання земельної ділянки з дотриманням вимог природоохоронного законодавства. (п. п. 14-16 Договору).
Права Орендаря земельної ділянки визначені п.29 договору, де вказано, зокрема, що орендар має право за письмової згоди орендодавця зводити у встановленому законодавством порядку жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будівлі і споруди та закладати багаторічні насадження. 
Матеріали справи містять технічну документацію по інвентаризації земельної ділянки, що надається в оренду філії "Рибгосп Рудники" ВАТ "Львіврибкомбінат" на території Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області складену Миколаївським районним центром державного земельного кадастру, яка містить погодження Державної екологічної інспекції Державного управління екології та природних ресурсів в Львівській області Міністерства екології та природних ресурсів України (вих. № 01-04 від 17.02.2003) щодо передачі вибраної земельної ділянки в оренду при умові, зокрема, не допущення самовільного проведення будівництва, а також будь-яких гідрологічних робіт.  
Миколаївським районним відділом земельних ресурсів Державного комітету по земельних ресурсах України 17.02.2003 надано погодження (вих. № 78) про надання в оренду земельної ділянки при умові, зокрема, не допущення проведення будь-якого будівництва без попереднього погодження.
Технічна документація земельної ділянки містить план земельної ділянки, що погоджений сільським головою с.Гонятичі, начальником відділу земельних ресурсів та інспектором ДАБК, який не містить контурів об`єктів нерухомого майна, розташованих на ній. 
Згідно з Актом приймання-передачі земельної ділянки орендодавець передав, а орендар прийняв у володіння та користування земельну ділянку площею 45,35 га, з яких:  41,96 га - під водним дзеркалом, 3,39 га - прибережна захисна смуга озера Малий Байкал.
Окрім того,  рішеннями Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області № 05 та № 06 від 28.01.2020 на підставі звернення відповідача 1 присвоєно адресу земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні ПрАТ "Львівський обласний виробничий рибний комбінат" площею 45,3500 га № 1 по вул. Озерна в с. Гонятичі Миколаївського району Львівської області та присвоєно адресу нежитловому приміщенню, а саме: "будинок рибака" загальною площею 34,5 кв.м. № 1 по вул. Озерна в с. Гонятичі Миколаївського району Львівської області.
ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" видало ПрАТ "Львівський обласний виробничий рибний комбінат" технічний паспорт на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами від 10.03.2020, будинок рибака, за адресою: Львівська область Миколаївський район село Гонятичі вулиця Озерна  № 1, загальною площею 34,5 кв.м. Рік спорудження 1989 (т. 1, а.с. 58, 161 - 163).
28.04.2020 державним реєстратором зареєстровано за ПрАТ "Львівський обласний виробничий рибний комбінат" право власності на нежитлову будівлю (будинок рибака) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2074360546230) загальною площею 34,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Миколаївський район, с. Гонятичі, вул. Озерна 1. Земельна ділянка місця розташування кадастровий номер: 4623082400:20:000:0038. Підстава для державної реєстрації права власності є: технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 10.03.2020, видавник: ОКП ЛОР "БТІ та ЕО"; рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 06, виданий 28.01.2020, видавник: Гонятичівська сільська рада; рішення органу місцевого самоврядування, серія та номер: 05, виданий 28.01.2020, видавник: Гонятичівська сільська рада. Інформація вказана у Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т. 1, а.с. 56).
Вказане стало підставою для звернення прокурора до суду із даним позовом з метою захисту інтересів держави. 
Аналізуючи норми матеріального права колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.
Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Відповідно до приписів статті 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.
Згідно зі статтею 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. 
Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Як вбачається із наведених вище положень статті 376 ЦК України, ця норма передбачає декілька правових підстав для визнання нерухомого майна самочинним будівництвом. Положеннями цієї статті, зокрема, визначено, що будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Колегія суддів також враховує те, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України). Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. 
Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)).
Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними. Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно. 
При вирішенні даної справи слід встановити, зокрема, факт будівництва об`єкту нерухомого майна загальною площею 34,5 кв.м., що знаходиться на території земельної ділянки наданої в користування ПАТ "Львівський обласний виробничий рибний комбінат" відповідачем 1 і отримання ним погоджень на зведення такого будівництва у встановленому законом порядку, а також дотримання вимог закону при здійсненні реєстрації права власності на зазначений об`єкт нерухомості.
Матеріали справи містять експертний висновок проведений ТзОВ "ГАЛ-СВІТ" за замовленням ПП "Гірничовидобувна компанія "СДК" з метою встановлення приналежності вказаної будівлі (будинку рибака) до об`єктів нерухомого майна та визначення орієнтовного року побудови будівлі де вказано, що нежитлова будівля (будинок рибака) загальною площею 34,5 (тридцять чотири цілих п`ять десятих) кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна-2074360546230), що знаходиться за адресою: Львівська область, Стрийський район, с. Гонятичі, вул. Озерна, 1 є об`єктом нерухомого майна. Можливий період будівництва нежитлової будівлі (будинка рибака) загальною площею 34,5 кв.м. кінець 80-х початок 90-х років ХХ століття. 
Колегія суддів оцінюючи поданий відповідачем 1 експертний висновок, як доказ, що підтверджує період здійснення будівництва оскарженого об`єкта зазначає наступне.
Згідно положень ч. 1 ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Статтею 86 ГПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається із долученого до матеріалів справи висновку експерта № 029/21 складеного 26.07.2021 дослідження з метою надання відповіді на питання щодо років здійснення будівництва нежитлової будівлі (будинку рибака), яка розташована за адресою Львівська область, Стрийський район, с.Гонятичі, вул.Озерна,1, проведене методом візуального огляду (спостереження) з фотофіксацією на місці знаходження нежитлової будівлі і приналежних до неї споруд. 
При цьому експертом зазначено, що конкретного року будівництва досліджуваної нежитлової будівлі натуральним оглядом встановити неможливо, проте виявлені ознаки зносу можуть вказувати на можливий період проведення будівельних робіт. Відтак, робить висновок про можливий період будівництва кінець 80-тих-початок 90-их років ХХ століття. 
Натомість інші докази, що містяться в матеріалах справи, а саме, розпорядження голови Миколаївської районної державної адміністрації № 434 від 23.10.2003, яким зокрема, затверджено матеріали інвентаризації земель під озером Малий Байкал загальною площею 45,35 га, технічну документацію по інвентаризації земельної ділянки, що надається в оренду, договір оренди землі від 08.10.2007,  свідчать про відсутність забудови наданої в оренду земельної ділянки станом на час укладення договору оренди землі від 08.10.2007, що зареєстрований у Миколаївському відділ ЛРФЮПЦДЗК, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 12.11.2007 за № 04:07:456:00004. 
З огляду на що, долучений відповідачем 1 до матеріалів справи висновок експерта № 029/21 складений 26.07.2021 оцінюється судом невірогідним доказом встановлення періоду здійснення будівельних робіт, що має значення для вирішення даної справи. Натомість із встановлених обставин справи беззаперечним є факт відсутності забудови наданої відповідачу 1 в оренду земельної ділянки станом на час укладення договору оренди землі, а саме - 08.10.2007. 
Вказане також спростовує доводи відповідача 1 та висновки господарського суду про те, що спірний об`єкт нерухомого майна "будинок рибака" збудовано 1989 року, а відтак правомірність проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна в порядку положень Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що передбачають оформлення права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінченні будівництвом до 05.08.1992.
В спростування доводів відповідача 1 - Приватного акціонерного товариства "Львівський обласний виробничий рибний комбінат" колегія суддів також зазначає, що земельна ділянка передана в користування ВАТ "Львівський облрибкомбінат" лише у 2007 році на підставі розпорядження голови Миколаївської районної державної адміністрації від 23.10.2003. До вказаного часу земельна ділянка використовувалася під кар`єр Миколаївського ЦГК, який після виробітки був затоплений водою (здійснена водна рекультивація). Вказаних тверджень відповідачем 1 не спростовано, доказів протилежного не надано.
З огляду на вказане, спростовуються твердження відповідача 1 про здійснення будівництва спірного об`єкту нерухомості - Приватним акціонерним товариством "Львівський обласний виробничий рибний комбінат" так званим "господарським методом", оскільки станом на 1989 рік - рік забудови який зазначає відповідач 1 при подані документів для здійснення державної реєстрації права власності, він  не був користувачем земельної ділянки. Доказів фактичного користування земельною ділянкою до вказаного періоду про що, у своїх усних поясненнях зазначав представник відповідача 1 суду не надано. Так само, як і не надано доказів будівництва оскарженого об`єкта.    
Окрім того, колегія суддів зазначає, що господарським судом з врахуванням цільового призначення земельної ділянки - землі водного фонду, не взято до уваги той факт, що як Водний кодекс РСР так і Земельний кодекс України, норми яких підлягають до застосування з огляду на встановлення судом апеляційної інстанції того факту, що надана в користування згідно договору оренди землі від 08.10.2007  земельна ділянка є вільною від будь-якої забудови, визначає, що прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності. 
Так, землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема, на землі водного фонду (пункт "є" частини першої статті 19 ЗК України). До земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок і навколо водойм (стаття 58 ЗК України та стаття 4 Водного кодексу України (далі - ВК України)).
Вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги (частина перша статті 60 ЗК України, частина перша статті 88 ВК України).
Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів (ч. 2 ст. 88 ВК України, п. в ч. 2 ст. 60 ЗК України).
Згідно з частиною першою статті 61 ЗК України та частиною першою статті 89 ВК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.
У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів (п. 4 ч. 2 ст. 89 ВК України, п. г ч. 2 ст. 61 ЗК України).
Заборона зводити жилі, виробничі, культурно-побутові та інші будинки і споруди без попереднього письмового погодження орендодавця - Миколаївської районної державної адміністрації на наданій в оренду земельній ділянці встановлена також і договором оренди землі від 08.10.2007. 
Колегія суддів зазначає, що у матеріалах даної справи відсутні належні та допустимі докази того, що відповідачем 1 у встановленому законом порядку було отримано погодження на здійснення будівництва "будинку рибака" від орендодавця, окрім того відсутня дозвільна документація на будівництво спірного об`єкта нерухомості з врахуванням вимог закону та цільового призначення земельної ділянки. 
Водночас судом встановлено, що відповідачем для реєстрації права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості наданий технічний паспорт виданий 10.03.2020 виданий ОКП ЛОР "БТІ та ЕО" та рішення Гонятичівської сільської ради № 05 від 28.01.2020 "Про присвоєння адресної нумерації земельній ділянці по вул. Озерна в с.Гонятичі" і № 06 від 28.01.2020 "Про відкриття нового адреса нежитлового приміщення" а саме "Будинок рибака"  загальною площею - 34,5 м.кв. № 1 по вул. Озерна, в.с.Гонятичі Миколаївського району Львівської області, що були передбачені для реєстрації права власності для об`єктів нерухомого майна, що збудовані до 1992 року.
Відповідно до Тимчасового порядку реалізації експериментального проекту з присвоєння адрес об`єктам будівництва та об`єктам нерухомого майна, затвердженого постановою КМУ від 27.03.2019 № 367 присвоєння адрес належить до компетенції районної державної адміністрації, а відтак вказані рішення Гонятичівської сільської ради № 5 і № 6 не могли бути підставою для вчинення державної реєстрації права власності на спірний об`єкт, оскільки земельна ділянка згідно умов договору оренди землі від 08.10.2007 знаходилася поза межами населеного пункту с.Гонятичі.
Слід зазначити, що відповідно до статті 4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (у відповідній редакції) обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме, зокрема право власності на нерухоме майно.
Стаття 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Із офіційним визнанням державою права власності пов`язується можливість матеріального об`єкта (майна) перебувати в цивільному обороті та судового захисту права власності на нього.
Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм     Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"   не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
Таким чином, системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.
Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої   статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини 4 цієї статті.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (с. 391 ЦК України, ч. 2 ст. 52 ЗК України).
Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (ч. 2 ст. 152 ЗК України).
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України).
З огляду на зазначене, висновки господарського суду щодо правомірного набуття права власності на нежитлову будівлю "будинок рибака" та реалізації свого право на розпорядження таким, зокрема, шляхом укладення спірного договору купівлі-продажу з огляду на неврахуванням прокурором часу будівництва такого об`єкту, а як наслідок регулювання іншими чинними на час такого будівництва законами того, здійсненні при невідповідності висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, встановленим обставина справи. 
При цьому, господарським судом надана перевага одним доказам, без здійснення обґрунтування причин відхилення інших, наданих в спростування визначеного відповідачем 1 року будівництва спірного об`єкту нерухомості.  
Щодо зазначення у технічному паспорті на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами виданий ОКП ЛОР "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" 10.03.2020 року забудови - 1989 колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з даними вказаними у технічному паспорті, Будинок рибака знаходиться у Львівській області Миколаївський район с. Гонятичі вулиця Озерна 1, замовником технічної інвентаризації є ПрАТ "Львівський обласний виробничий рибний комбінат". 
Механізм проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна всіх форм власності, що здійснюють суб`єкти господарювання, і діє на всій території України визначається Інструкцією про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, що затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001.
Положенням розділу 9 інструкції визначено, що інвентаризаційні роботи виконуються у випадках, передбачених пунктом 6 розділу I цієї Інструкції. Ці роботи виконуються у присутності замовника та після їх завершення абрис (ескіз) скріплюється його підписом.
У разі відсутності у замовника відповідної документації матеріали конструктивних елементів та рік спорудження будинків, допоміжних (господарських) будівель і споруд зазначає замовник, що відображається в абрисі (ескізі) та засвідчується його підписом.
У технічному паспорті рік забудови зазначено замовником, що не заперечувалося представником відповідача-1, відтак вказаний документ, із врахуванням інших встановлених судом обставин справи, не визнається судом належним доказом визначення періоду забудови.  
Відповідно до абзацу 3 частини 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства( за наявності таких прав). 
Досліджуючи обставини справи в їх сукупності, виконуючи повно завдання господарського судочинства, колегія суддів встановивши порушення вимог закону при здійсненні державної реєстрації права власності на оскаржений об`єкт та відсутність підстав для здійснення такої реєстрації, приходить до висновку про обґрунтованість задоволення позовних вимог щодо скасування державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю (будинок рибака) загальною площею 34,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2074360546230) від 28.04.2020, зареєстровану за Приватним акціонерним товариством "Львівський обласний виробничий рибний комбінат" з одночасним припиненням права приватної власності.
Щодо визнання недійсним договору колегія суддів зазначає наступне.
Між ПрАТ "Львівський обласний виробничий рибний комбінат" (продавець) та ПП "Гірничовидобувна компанія "СДК" (покупець) 01.05.2021 укладено Договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (будинок рибака). Предметом вказаного Договору є нерухоме майно, а саме: нежитлова будівля (будинок рибака) А-1 площею 34,5 кв.м., біля нежитлової будівлі є: металеві ворота №1, огорожа із бетонних плит №2, металеві ворота №3, який знаходиться на землях Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської загальною площею 45,3500 га, кадастровий номер 4623082400:20:000:0038 за адресою: за адресою: Львівська область, Миколаївський район, село Гонятичі, вулиця Озерна, будинок 1 (т. 1, а.с. 147).
01.05.2020 приватним нотаріусом зареєстровано за ПП "Гірничовидобувна компанія "СДК" право власності на нежитлову будівлю (будинок рибака) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2074360546230) загальною площею 34,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Миколаївський район, с. Гонятичі, вул. Озерна 1. Земельна ділянка місця розташування кадастровий номер: 4623082400:20:000:0038. Підстава для державної реєстрації права власності: договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (будинок рибака), серія та номер; 395, виданий 01.05.2020, видавник: Алєксєєв В. А. приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу (Т. 1, а.с. 57).
Відповідно до частин першої та другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Положення статті 203 визначають загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (стаття 215 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Статтею 228 ЦК України визначено, правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок, вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Так, ч.3 вказаної статті передбачає, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним, як такого, що завідомо суперечить інтересах держави та суспільства , є наявність наміру хоча б однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. Наявність такого наміру сторони означає, що вона, виходячи із обставин справи усвідомлювала, або повинна була усвідомлювати, протиправність договору й суперечливість його мети в інтересах держави та суспільства та прагнула або свідомо допускала настання протиправних наслідків. (Пленум вищого господарського суду п.3. постанови "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" від 29.05.2013 № 11).
З врахуванням того, що ВАТ "Львівський обласний виробничий рибний комбінат" укладаючи договір оренди землі від 08.10.2007 достеменно знав про наявність заборони на здійснення зведення на земельній ділянці, що розташована біля с.Гонятичі Гонятичівської сільської ради Миколаївського району Львівської області будь-яких жилих, виробничих, культурно-побутових та інших будівель і споруд без письмової згоди орендодавця та дотримання вимог земельного законодавства, а відтак усвідомлював, що зведення таких будівель можуть кваліфікуватися, як самочинна забудова, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач 1 - Приватне акціонерне товариство "Львівським обласний виробничий рибний комбінат" укладаючи договір купівлі-продажу з Приватним підприємством "Гірничовидобувна компанія "СДК" від 01.05.2020, що зареєстрований у реєстрі за № 395 та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвим В.А., предметом якого є нежитлова будівля (будинок рибака) А-1, площею 34,5 м.кв., біля якої знаходиться металеві ворота № 1, огорожа з бетонних плит № 2, металеві ворота № 3, що розташовані на земельній ділянці Гонятичівської сільської ради усвідомлював, протиправність договору й суперечливість його мети інтересам держави та суспільства та свідомо допускав настання протиправних наслідків.
Відтак, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині та визнання оскарженого договору недійсним.  
З огляду на визнання недійсним договору купівлі-продажу від 01.05.2020, що зареєстрований у реєстрі за № 395 та посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області Алєксєєвим В.А., який був підставою для здійснення державної реєстрації права власності Приватного підприємства "Гірничовидобувана компанія "СДК" (код ЄДРПОУ 40642762) на нежитлову будівлю (будинок рибака), загальною площею 34,5 кв.м., що знаходиться за адресою Львівська область, Миколаївський район, с.Гонятичі, вул.Озерна,1 , що відображено в інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.02.20214 ( № довідки 245758818)(том 1 а.с. 57), колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування державної реєстрації права власності на зазначене нерухоме майно від 01.05.2020 з одночасним припиненням права приватної власності на нього за ПП "Гірничовидобувна компанія "СДК".
Щодо скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ПП "Лео Фішер" з одночасним припиненням права приватної власності колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з Протоколом № 14 загальних зборів засновників (учасників) ПП "Гірничовидобувна компанія "СДК" від 22.06.2021 (т. 2, а.с. 71 - 72) вирішено виділити з ПП "Гірничовидобувна компанія "СДК" дві нові юридичні особи у формі приватних підприємств.
16.08.2021 згідно з Протоколом № 1 загальних зборів (учасників) Приватного підприємства "Лео Фішер" прийнято рішення про створення ПП "Лео Фішер", визначено, що останнє створюється шляхом виділу з ПП "Гірничовидобувна компанія "СДК" (т. 2, а.с. 54 - 55).
Згідно з Розподільчим балансом частини активів та пасивів ПП "Гірничовидобувна компанія "СДК", що передається до ПП "Котеджний двір" та ПП "Лео Фішер", до ПП "Лео Фішер" ПП "Гірничовидобувна компанія "СДК" передає: нежитлову будівлю (будинок рибака) А-1 площею 34,5 кв.м., за адресою: Львівська область, Миколаївський район, село Гонятичі, вулиця Озерна 1 та вартістю 187080,58 грн 00 коп. (т. 2, а.с. 56 - 59).
27.09.2021 за ПП "Лео Фішер" зареєстровано право власності на нежитлову будівлю (будинок рибака) (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2074360546230) загальною площею 34,5 кв.м., що знаходиться за адресою: Львівська область, Миколаївський район, с. Гонятичі, вул. Озерна 1. Земельна ділянка місця розташування кадастровий номер: 4623082400:20:000:0038. 
Підстава для державної реєстрації права власності: розподільчий баланс, серія та номер: б/н, виданий 31.07.2021, видавник: ПП "гірничовидобувна компанія "СДК"/ПП "Котеджний Двір"/ПП "Лео Фішер"; протокол загальних зборів засновників, серія та номер: 1, виданий 16.08.2021, видавник: ПП "Лео Фішер" (т. 2, а.с. 50 - 53).
Станом на час розгляду справи в суді докази визнання недійсним рішення загальних зборів засновників учасників, що оформлені протоколом № 1 загальних зборів (учасників) Приватного підприємства "Лео Фішер" від 16.08.2021, яким затверджено розподільчий баланс, що став підставою для реєстрації права власності відсутні. 
Позовні вимоги щодо визнання недійсними документів, які стали підставою для здійснення державної реєстрації права власності на спірний об`єкт за ПП "Лео Фішер" позивачем не заявлялися. Доказів протилежного суду не надано.
Вказане в сукупності є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно за ПП "ЛеоФішер" з одночасним припиненням права приватної власності. 
З огляду на відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині, вимога про зобов`язання відповідачів привести прибережну захисну смугу земельної ділянки водного фонду озера "Малий Байкал" у попередній стан шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта є передчасною та такою, що не підлягає до задоволення. 
Щодо відмови у задоволенні позовних вимог до відповідача 3 - державного реєстратора Жирівської сільської ради Львівської області Павлишин Н.-П.А. колегія суддів погоджуючись із висновками господарського суду в спростування доводів прокурора зазначає, що самостійної вимоги до державного реєстратора прокурором не заявлено, натомість cпір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 
З огляду на зазначене, а також враховуючи положення п. 9 ч.1  ст. 27, ч. 1 ст. 31-1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" приходить до висновку про обґрунтованість відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача 3 - державного реєстратора Жирівської сільської ради Львівської області Павлишин Н.-П.А.
Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з частиною третьою статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Частиною третьою статі 53 ГПК України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
У рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи значення поняття "інтереси держави", висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Отже, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який, як одна із засад правосуддя, передбачений пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци 1-3 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
У постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. 
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. 
Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо (пункти 37- 40 постанови).
При цьому прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого     статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
Частиною 4 статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту, а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Щодо представництва прокурором інтересів держави в особі судом апеляційної інстанції встановлено, що повноваження органів виконавчої влади у сфері регулювання земельних відносин визначені у ст. 21 Закону України "Про місцеві державні адміністрації", до яких, зокрема, районна державна адміністрація уповноважена державою здійснювати розпорядження землями водного фонду в межах області.
Як зазначає прокурор, та підтверджується матеріалами справи районною державною адміністрацією, з часу здійснення державної реєстрації на спірний об`єкт нерухомого майна, а саме з 28.04.2020 жодних дій спрямованих на захист інтересів держави, шляхом скасування державної реєстрації, внаслідок якої земельна ділянка водного фонду площею 0,00345 га вибула поза її волею не вчинялося. 
Окрім того, Миколаївською районною державною адміністрацією, як стороною договору оренди землі не здійснювався контроль за дотриманням умов використання земельної ділянки наданої в оренду, внаслідок чого допущено здійснення орендарем без погодженням з орендодавця самочинного будівництва, а саме нежитлового приміщення площею 34,5 м.кв., що, в тому числі, порушує принцип раціонального  використання земель. 
З огляду на зазначене, 14.05.2021 року тимчасово виконуючим обов`язків керівника Стрийської окружної прокуратури надіслано на адресу голови Стрийської державної адміністрації Львівської області звернення з метою вжиття заходів реагування  шляхом звернення до суду з позовною заявою для захисту інтересів держави, щодо незаконної реєстрації права власності на об`єкт самочинного будівництва, котрий збудований на земельній ділянці, яка не відводилася та не призначалася для такого будівництва, оскільки цільове призначення земельної ділянки, котра передана ПАТ "Львівський обласний виробничий рибний комбінат" згідно договору оренди землі від 08.10.2007 - землі водного фонду та прибережна смуга. 
Однак, Стрийською РДА вичерпних дієвих заходів щодо усунення порушень вимог законодавства, а саме подання позову про припинення речового права на земельну ділянку у судовому порядку не вжито. Окрім того, позивачем не надано відповіді на скерований прокурором лист від 14.05.2021, відтак вказані дії в комплексі свідчать про неналежний та неефективний спосіб захисту порушених інтересів територіальної громади уповноваженим органом, що стало підставою для звернення прокурора до суду, для захисту інтересів держави у сфері контролю за використанням та охороною земель, ефективного використання земельних ресурсів
Враховуючи викладене вище, колегія суддів зазначає, що прокурор дотриматися підстав, порядку та умов передбачених статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" для звернення до суду з позовом.
Згідно з практикою Європейського суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи (див. рішення Суду у справі "Мала проти України", № 4436/07, від 03.07.2014). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення Суду у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, від 27.09.2001).
З огляду на викладене висновки суду першої інстанцій про відмову у задоволенні позову без встановлення всіх фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, є передчасними. 
У зв`язку з тим, що господарський суд припустився порушення вимог статті 236 ГПК України щодо всебічного, повного й об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, вимоги апеляційної скарги підлягають до часткового задоволення, а ухвалене у цій справі судове рішення підлягає частковому скасуванню, з прийняттям в скасованій частині нового рішення.
В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на відповідачів 1,2.
Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Вимоги апеляційної скарги Львівської обласної прокуратури  №15/4-163 вих-22  від 09.03.2022 (вх.ЗАГС. №01-05/659/22 від 10.03.2022)  - задоволити частково.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 10.02.2022 у справі №914/1900/21 в частині відмови в задоволенні позовних вимог до відповідача 3 - Державного реєстратора Жирівської сільської ради Павлишина Назара-Павла Андрійовича, с.Жирівка, Львівської області; скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю (будинок рибака) загальною площею 34,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2074360546230) від 27.09.2021, що зареєстрована за Приватним підприємством "Лео Фішер" з одночасним припиненням права приватної власності; зобов`язання відповідачів ПП "Лео Фішер", ПП "Гірничовидобувна компанія "СДК" та ПрАТ "Львівський обласний виробничий рибний комбінат" привести прибережну захисну смугу земельної ділянки водного фонду озера "Малий Байкал" площею 0,00345 га, що знаходиться за адресою: вул. Озерна, 1 с. Гонятичі Стрийський р-н Львівська обл., у попередній стан, шляхом знесення самочинно збудованого об`єкта, а саме: нежитлової будівлі "Будинок рибака" під літерою А-1 загальною площею 34,5 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Озерна, 1 с. Гонятичі Стрийський р-н Львівська обл. за власний рахунок або з компенсацією витрат, пов`язаних з знесенням цих об`єктів за рахунок ПП "Лео Фішер", ПП "Гірничовидобувна компанія "СДК" та ПрАТ "Львівський обласний виробничий рибний комбінат" - залишити без змін.
3. В решті рішення Господарського суду Львівської області від 10.02.2022 у справі №914/1900/21- скасувати.
4. Прийняти в цій частині нове рішення, яким скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю (будинок рибака) загальною площею 34,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2074360546230) від 28.04.2020, зареєстровану за Приватним акціонерним товариством "Львівський обласний виробничий рибний комбінат" з одночасним припиненням права приватної власності.
Визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі № 395 від 01.05.2020, укладений між Приватним акціонерним товариством "Львівський обласний виробничий рибний комбінат"  та Приватним підприємством "Гірничовидобувна компанія "СДК".
Скасувати державну реєстрацію права власності на нежитлову будівлю (будинок рибака) загальною площею 34,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 2074360546230) від 01.05.2020, що зареєстрована за Приватним підприємством "Гірничовидобувна компанія "СДК" на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі № 395 від 01.05.2020 з одночасним припиненням права власності.
5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Львівський обласний виробничий рибний комбінат" на користь Львівської обласної прокуратури 3     405,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, та 5     107,50 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
6. Стягнути з Приватного підприємства "Гірничовидобувна компанія "СДК", на користь Львівської обласної прокуратури3     405,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, та 5     107,50 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
7.На виконання цієї постанови господарському суду Львівської області видати відповідний наказ.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи  повернути в місцевий господарський суд.
Повний текст постанови складено 09.09.2022.

Головуючий            суддя                                                            Желік М.Б. 

                               суддя                                                   Орищин Г.В.

                                          суддя                                                           Галушко Н.А.