П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
05 жовтня 2022 року                                                                                             м. Київ
         
Справа № 357/5409/22
Провадження: № 22-ц/824/9233/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Вербової І.М., Нежури В.А.,
секретар Івасенко І.А.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Андросович Ганни Сергіївни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» 
на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2022 року, постановлену під головуванням судді Кошель Б.І., 
у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,
 
в с т а н о в и в :
 
У липні 2022 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви про стягнення боргу. 
Заява обґрунтована тим, що 23 лютого 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики № 23/02-20/П, відповідно до якого ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 отримав грошові кошти у розмірі 32 000 000 грн, строком до 20 жовтня 2021 року. 23 лютого 2020 року між позикодавцем ОСОБА_2 , боржником ОСОБА_3 та поручителем ТОВ «Євротранстелеком»   було укладено договір поруки № 1, відповідно до п. 1.1. якого ТОВ «Євротранстелеком»  поручилося перед кредитором ОСОБА_2 за виконання обов`язку ОСОБА_3 щодо виконання останнім його зобов`язань за договором позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року. 20 травня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії) № 20/05-21/ц від 20 травня 2021 року, відповідно до п.1 якого первісний кредитор ОСОБА_2 відступає новому кредитору ОСОБА_1 право грошової вимоги, належне первісному кредитору у відповідності до договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року. На виконання умов договору позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року ОСОБА_3 як боржником за договором позики 20 жовтня 2021 року було здійснено часткове погашення заборгованості у розмірі 2 000 000,00 грн. 20 жовтня 2021 року заявником було вручено боржнику та поручителю претензії з вимогами повного погашення заборгованості, які станом на день подачі заяви про забезпечення позову залишились без задоволення. Оскільки на даний час відповідачі не виконали взяті на себе зобов`язання за договором позики в повному обсязі, заявник ОСОБА_1 вважає, що є необхідність забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах стягуваної суми, так як наявні у відповідача на рахунках грошові кошти є активом, що легко може зникнути з банківських рахунків, що в свою чергу не гарантуватиме поновлення порушеного права позивача у випадку задоволення майбутнього позову. А тому, заявник просить суд в порядку забезпечення позову накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках НОМЕР_1 в AT КБ «ПриватБанк», IBAN НОМЕР_2 в ПАТ «БАНК ВОСТОК», IBAN НОМЕР_3 (UAH), (USD), (EUR), (RUB), (PLN), НОМЕР_4 (UAH) в AT «ПРОКРЕДИТ БАНК» та належать ТОВ «ЄВРОТРАНСТЕЛЕКОМ» та зупинити видаткові операції з коштами, які надійшли на рахунки та вже знаходяться на вищевказаних рахунках ТОВ «Євротранстелеком», за винятком операцій, пов`язаних з перерахуванням грошових коштів по сплаті податків, зборів до бюджету або державні цільові фонди, так само по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та страхових внесків на державне пенсійне страхування, видатків пов`язаних з виплатою заробітною плати.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2022 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Накладено арешт на грошові кошти належні ТОВ «Євротранстелеком», що обліковуються на рахунках IBAN НОМЕР_1 в AT КБ «Приватбанк», IBAN НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Восток», IBAN НОМЕР_3 (UAH), (USD), (EUR), (RUB), (PLN), НОМЕР_4 (UAH) в AT «Прокредит Банк» в межах суми 30 000 000,00 грн., зупинивши видаткові операції з коштами, які надійшли на рахунки та вже знаходяться на вищевказаних рахунках ТОВ «Євротранстелеком», за винятком операцій, пов`язаних з перерахуванням грошових коштів по сплаті податків, зборів до бюджету або державні цільові фонди, так само по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та страхових внесків на державне пенсійне страхування, видатків пов`язаних з виплатою заробітною плати.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Андросович Г.С. в інтересах ТОВ «Євротранстелеком» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про відмову в забезпеченні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції порушено правила підсудності при розгляді заяви про забезпечення позову, оскільки місцем проживання ОСОБА_3 є АДРЕСА_1 . Також вказала, що в договорах позики та поруки міститься третейське застереження, а тому суд першої інстанції не мав права приймати до свого провадження заяву про забезпечення позову. Зазначила і про те, що рішенням третейського суду від 29.12.2021 року солідарно стягнуто з ОСОБА_3 та ТОВ «Євротранстелеком» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №23/02-20/ОП від 23.02.2020 року у розмірі 31 094 794 грн. 03.02.2022 року Київським апеляційним судом у справі № 824/2/22 постановлено ухвалу про видачу виконавчого листа на виконання вищевказаного рішення третейського суду. 04.05.2022 року за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні адвокат Андросович Г.С. в інтересах ТОВ «Євротранстелеком» підтримала апеляційну скаргу та просила  її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вислухавши пояснення представника скаржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню. 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції  вважав, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду.
Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції  в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що «розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Обов`язок доведення обставин, які указували б на необхідність вжиття судом,  у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, ОСОБА_1 посилався на те, що між відповідачами наявний спір щодо стягнення заборгованості за договором позики.
Разом з тим, з долучених до апеляційної скарги доказів убачається, що рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 29 грудня 2021 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ «Євротранстелеком» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики № 23/02-20/П від 23 лютого 2020 року в розмірі 31 094 794 грн. та витрати на сплату винагороди третейського судді у розмірі 32 500 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 лютого 2022 року видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Третейського суду для вирішення конкретного спору (суд AD HOC) від 29 грудня 2021 року.
10 травня 2022 року на підставі виконавчого листа № 824/2/22, виданого 04.05.2022 року Київським апеляційним судом, відкрито виконавче провадження, в рамках якого 10.05.2022 року було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках ТОВ «Євротранстелеком».
Наведені вище обставини свідчать про те, що  право позивача на повернення суми позики не порушено, він набув його на підставі рішення третейського суду, дозвіл на виконання якого було надано Київським апеляційним судом, і, з виконання якого відкрите виконавче провадження.
Відсутність спору між заявником та відповідачами виключає можливість забезпечення майбутнього позову. 
Забезпечуючи позов до подання позовної заяви, суд першої інстанції належним чином не перевірив наявності спору між сторонами, та, як наслідок, дійшов передчасного висновку про необхідність застосування обраних заявником заходів забезпечення позову.
Доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді справи, чого не можна сказати про доводи скаржника щодо порушення судом першої інстанції правил підсудності.
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача (ч. 15 ст. 28 ЦПК України).
Зважаючи на те, що згідно довідки № 3222-7001313970 від 01.07.2022 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, фактичним місце проживання/перебування ОСОБА_3 є АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Білоцерківського району Київської області, заявник ОСОБА_1 , скористався процесуальним правом вибору суду для пред`явлення позову у відповідності до положень ст. 28 ЦПК України та звернувся до Білоцерківського  районного суду Київської області за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів, а саме, ОСОБА_3 .
За правилами ст. 376 ЦПК України  підставами  для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині  є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням вищевикладеного, ухвала суду першої інстанції про забезпечення позову підлягає скасуванню з постановленням нової  ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
 
Керуючись ст.ст.  367, 368, 374, 376,  381-384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Андросович Ганни Сергіївни в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком» задовольнити.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2022 скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
 
Повне судове рішення складено 07 жовтня 2022 року.

Головуючий                                                                                              Т.О. Невідома

Судді                                                                                                          І.М. Вербова

                                                                                                                   В.А. Нежура