ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2022 року                                                                                      Справа № 15/68-10 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Саврій В.А., суддя Савченко Г.І. ,  суддя Тимошенко О.М. 

при секретарі судового засідання Кужель Є.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Федишеної Ірини Василівни на рішення Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 (повний текст - 18.07.2022) у справі №15/68-10 (суддя Лабунська Т.І.) 
за заявою арбітражного керуючого Ковальчука М.М. №01-24/1365 від 18.06.2020
про визнання недійсним правочину, вчиненого з порушенням порядку підготовки та проведення аукціону

в межах справи №15/68-10
за заявою Головного управління ДПС у Вінницькій області
до Відкритого акціонерного товариства "Тульчинський хлібокомбінат"
про банкрутство

за участю представників:
ФОП Федишиної І.В. - Сніцаренко А.А.;
Арбітражного керуючого Ковальчука М.М. - Юрескул Н.С.;

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Господарського суду Вінницької області перебуває справа за заявою Головного управління ДПС у Вінницькій області про банкрутство ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат". Провадження у справі перебуває на стадії ліквідаційної процедури боржника.
22.06.2020 від арбітражного керуючого Ковальчука М.М. до суду надійшла заява №01-24/1365 від 18.06.2020 про визнання недійсним правочину, вчиненого з порушенням порядку підготовки та проведення аукціону, в якій просив:
- визнати недійсними результати аукціону від 09.09.2011, проведеного Першою українською міжрегіональною біржею та оформленого Протоколом №11/49 з продажу нежитлової будівлі торгівельного комплексу за адресою Вінницька обл., м.Тульчин, вул.Леніна, 166, з земельною ділянкою кадастр. №0524310100:01:011:0106 площею 2,5562 га.
- визнати недійсним договір купівлі-продажу торгівельного комплексу, що знаходиться за адресою: м. Тульчин, Вінницької області по вул. Леніна за № 166а, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0613 га, кадастровий номер 0524310100:01:011:0161 згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 256385 виданий Тульчинською міською радою 01.07.2008, укладений 25.01.2012 між ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" та СПД Федишеною І.В..
- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0613 га, на якій знаходиться торгівельний комплекс, кадастровий номер земельної 0524310100:01:011:0161 згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 256385 виданий Тульчинською міською радою 01.07.2008, укладений 25.01.2012 між ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" та СПД Федишеною І.В.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 19.10.2020 заяву арбітражного керуючого Ковальчука М.М. №01-24/1365 від 18.06.2020 (вх.№02.1-36/463/20) про визнання недійсним правочину, вчиненого з порушенням порядку підготовки та проведення аукціону, в межах справи №15/68-10, задоволено.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Господарського суду Вінницької області від 19.10.2020 у справі №15/68-10 - скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні заяви арбітражного керуючого Ковальчука М.М. про визнання недійсним правочину, вчиненого з порушенням порядку підготовки та проведення аукціону від 18.08.2020 відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.12.2021 касаційну скаргу ліквідатора ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" арбітражного керуючого Ковальчука М.М. на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 у справі №15/68-10 задоволено частково. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.09.2021 та рішення Господарського суду Вінницької області від 19.10.2020 у справі №15/68-10 скасовано. Справу №15/68-10 у скасованій частині направлено на новий розгляд до Господарського суду Вінницької області.
В постанові Верховним Судом зазначено, що при новому розгляді суду необхідно належним чином дослідити та встановити обставини щодо продажу на аукціоні 09.09.2011 оформленому протоколом №11/49 нежитлової будівлі торгівельного комплексу з земельною ділянкою площею 2,5562 га (кадастровий номер №0524310100:01:011:0106) та дослідити зміст протоколу №11/49 проведення прилюдних торгів 09.09.2011 щодо переліку лотів виставлених на продаж, та результатів проведення вказаного аукціону по кожному лоту, повно та всебічно дослідити дійсні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, їх належності та допустимості, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону, з урахуванням зауважень викладених в цій постанові, постановити законне та обґрунтоване рішення.
16.02.2022 до суду першої інстанції від арбітражного керуючого Ковальчука М.М. надійшла уточнена заява №01-24/1407 від 14.02.2022  в якій просив: 
- визнати недійсними результати аукціону від 09.09.2011, проведеного Першою українською міжрегіональною біржею та оформленого Протоколом №11/49 з продажу нежитлової будівлі торгівельного комплексу за адресою Вінницька обл., м.Тульчин, вул. Леніна, 166а, загальною площею 507,3 кв.м. та земельна ділянка загальною площею 0,0613 га, кадастровий номер 0524310100:01:011:0161.
- визнати недійсним договір купівлі-продажу торгівельного комплексу, що знаходиться за адресою: м.Тульчин, Вінницької області по вул.Леніна за №166а, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0613 га, кадастровий номер 0524310100:01:011:0161 згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №256385 виданий Тульчинською міською радою 01.07.2008, укладений 25.01.2012 між ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" та СПД Федишеною І.В.
- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0613 га, на якій знаходиться торгівельний комплекс, кадастровий номер земельної 0524310100:01:011:0161 згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 256385 виданий Тульчинською міською радою 01.07.2008, укладений 25.01.2012 між ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" та СПД Федишеною І.В.
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 10.05.2022 прийнято до розгляду уточнену заяву №01-24/1407 від 14.02.2022 арбітражного керуючого Ковальчука М.М.
Рішенням Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 у справі №15/68-10 задоволено заяву арбітражного керуючого Ковальчука М.М. №01-24/1365 від 18.06.2020 (вх.№02.1-36/463/20) про визнання недійсним правочину, вчиненого з порушенням порядку підготовки та проведення аукціону, з урахуванням уточненої заяви №01-24/1407 від 14.02.2022, в межах справи №15/68-10.
Визнано недійсними результати аукціону від 09.09.2011, проведеного Першою українською міжрегіональною біржею та оформленого Протоколом №11/49 з продажу нежитлової будівлі торгівельного комплексу за адресою Вінницька обл., м.Тульчин, вул.Леніна, 166а, загальною площею 507,3 кв.м. та земельна ділянка загальною площею 0,0613 га, кадастровий номер 0524310100:01:011:0161.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу торгівельного комплексу, що знаходиться за адресою: м.Тульчин, Вінницької області по вул.Леніна за №166а, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0613 га, кадастровий номер 0524310100:01:011:0161 згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №256385 виданий Тульчинською міською радою 01.07.2008, укладений 15.01.2012 між ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" та СПД Федишеною Іриною Василівною.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0613 га, на якій знаходиться торгівельний комплекс, кадастровий номер земельної 0524310100:01:011:0161 згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №256385 виданий Тульчинською міською радою 01.07.2008, укладений 25.01.2012 між ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" та СПД Федишеною Іриною Василівною.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням апелянт - Фізична особа-підприємець Федишена Ірина Василівна звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.
В скарзі зазначає, що враховуючи те, що вимоги заяви арбітражного керуючого не були обґрунтовані порушенням порядку проведення оскаржуваного аукціону у вигляді порушення норм ст.17 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», а також те, що норми ст.ст.15, 16 вказаного Закону не підлягають застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами, при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції застосував норми права, що не підлягали застосуванню, тобто неправильно застосував норми матеріального права, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.
Стверджує, що про будь-які інші конкретні порушення порядку проведення аукціону в заяві арбітражного керуючого не йдеться, а міститься посилання лише на норми ст.ст.15, 16 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» без визначення, у чому саме виявилось на думку заявника порушення вказаних норм: нерозміщення інформації про продаж майна, або невідповідність змісту розміщеної інформації вимогам закону, або порушення строків публікації, або неправильне визначення друкованих видань, в яких розміщена публікація тощо.
При цьому, невизначення заявником, у чому саме на його думку полягали допущені при проведенні оскаржуваного аукціону порушення, порушує принципи змагальності та диспозитивності, а отже унеможливлює спростування особою заявлених до неї вимог. Підставами заявлених вимог можуть бути конкретні порушення, які в свою чергу обґрунтовуються нормами права. Саме лише зазначення норм матеріального права без визначення, у чому саме полягало їх порушення, не може бути підставою заявлених вимог, а отже і не потребує спростування іншою стороною, яка для захисту своїх прав повинна знати, в чому саме її звинувачують, та з урахуванням цього заперечувати відповідні вимоги.
Апелянт зазначає, що враховуючи безпідставність застосування до правовідносин між сторонами зазначених норм матеріального права, підстав для здійснення публікації про остаточну ціну та переможця аукціону в інформаційних виданнях, визначених органами приватизації, у замовника або організатора аукціону не виникало взагалі.
Оскільки спірний аукціон з продажу майна банкрута був проведений 09.09.2011, а договори купівлі-продажу майна підприємства банкрута укладені 25.01.2012, то початок перебігу позовної давності розпочався 09.09.2011 - з моменту проведення аукціону та 25.01.2012 - з моменту укладення договорів, та сплив, відповідно, через три роки – 09.09.2014, а по вимогах щодо недійсності договорів купівлі-продажу – 25.01.2015, і, таким чином, заявником - ліквідатором ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" пропущено строк позовної давності на звернення з заявою про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна боржника.
Також зазначає, що поважними причини пропуску позовної давності визнавались виключно за умови попереднього встановлення іншим чи тим самим судом, але в межах іншого конкретного спору, обставин вчинення попереднім ліквідатором дій не в інтересах банкрута чи кредиторів, які є преюдиційними для таких висновків.
Враховуючи те, що законодавство про банкрутство (як на момент проведення оскаржуваного аукціону, так і протягом усього періоду до моменту звернення арбітражним керуючим із заявою у даній справі, та й станом на сьогодні) передбачає можливість оскарження дій (бездіяльності) ліквідатора будь-ким з учасників справи про банкрутство і саме в межах таких спорів мають доводитись обставини вчинення чи невчинення ліквідатором дій не в інтересах банкрута чи кредиторів, у тому числі з дотриманням принципу змагальності та надання такому ліквідатору можливості спростувати висунуті проти нього звинувачення у неправомірних діях чи бездіяльності, висновки суду першої інстанції в Оскаржуваному рішенні про кваліфікацію поведінки арбітражного керуючого Слободяна В.М. як бездіяльності та неналежного виконання покладених на ліквідатора обов`язків є незаконними, оскільки не входили в предмет доказування у справі за заявою про визнання недійсними результатів аукціону.
Крім того, навіть незаконно кваліфікувавши дії ліквідатора Слободяна В.М. як неналежне виконання ним своїх обов`язків, суд першої інстанції все одно не мав підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності арбітражному керуючому Ковальчуку М.М., оскільки починаючи з 03.09.2013 по 28.08.2018 повноваження ліквідатора у справі виконував інший арбітражний керуючий - Лещенко А.М., обґрунтованих висновків про порушення яким своїх обов`язків як ліквідатора оскаржуване рішення взагалі не містить.
Апелянт також вважає, що судом першої інстанції незаконно залишена поза увагою наявна самостійна підстава для відмови у задоволенні заяви арбітражного керуючого Ковальчука М.М. у вигляді обранням ним неналежного способу захисту прав, оскільки визначені заявником вимоги у випадку їх задоволення не мають наслідком досягнення мети звернення ліквідатора до суду - повернення майна банкрута до ліквідаційної маси. Для досягнення цієї мети ліквідатор має ініціювати новий спір з вимогами про витребування майна від теперішнього власника, що однозначно свідчить про обрання заявником неналежного способу захисту, яке є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні вимог заяви.
На підставі викладеного апелянт просить суд скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви арбітражного керуючого Ковальчука М.М. №01-24/1365 від 18.06.2020 про визнання недійсним правочину, вчиненого з порушенням порядку підготовки та проведення аукціону, з урахуванням уточненої заяви №01-24/1407 від 14.02.2022, в межах справи №15/68-10; стягнути на користь ФОП Федишеної І.В. понесені судові витрати
Автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №15/68-10 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Крейбух О.Г., суддя Тимошенко О.М.
Апеляційна скарга надійшла безпосередньо на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.
Листом від 12.08.2022 матеріали справи витребувано з Господарського суду Вінницької області.
Належним чином оформлені матеріали справи надійшли на адресу суду апеляційної інстанції 24.08.2022.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.08.2022 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Федишеної Ірини Василівни на рішення Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 у справі №15/68-10 залишено без руху. Запропоновано скаржнику протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки, а саме: подати до Північно-західного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі - 6306,00 грн та докази надсилання копії скарги з доданими до неї документами учасникам справи.
08.09.2022 на адресу суду від представника апелянта надійшла заява про усунення недоліків до якої долучено докази сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі - 6306,00 грн та докази надсилання копії скарги з доданими до неї документами учасникам справи.
З огляду на перебування у відпустці судді Крейбух О.Г. з 05.09.2022 по 30.09.2022 включно, розпорядженням в.о.керівника апарату суду від 09.09.2022 призначено заміну судді-члена колегії у судовій справі №15/68-10.
Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 09.09.2022 автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів для розгляду справи №15/68-10 у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Савченко Г.І., суддя Тимошенко О.М.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.09.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Федишени Ірини Василівни на рішення Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 у справі №15/68-10та призначено розгляд апеляційної скарги на 13.10.2022 об 10:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4. Запропоновано учасникам провадження у строк до 30.09.2022 подати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України.
07.10.2022 на електронну адресу суду від Акціонерного товариства "Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд "Інвестохіллс Хеліантус" надійшли письмові пояснення щодо апеляційної скарги апеляційну скаргу.
У поясненнях кредитор, зокрема, зазначає, що станом на 09.09.2011 висновок про вартість майна банкрута був недійсним.
Стверджує, що з аналізу матеріалів справи вбачається, що колишнім ліквідатором ВАТ «Тульчинський хлібокомбінат» Слободяном В.М. було допущено порушення вимог ст.15, ч.8 ст.16, ч.3 ст.30 ЗУ «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», що свідчить про порушення процедури реалізації майна банкрута в цілому.
Щодо строків на подання заяви про визнання недійсним правочину, вчиненого з порушенням порядку підготовки та проведення аукціону, зазначає, що ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03.09.2013 були припинені повноваження ліквідатора Слободяна В.М. за його власною заявою та призначений ліквідатором Лещенко А.М., який не здійснював заходів та дій для подання позовів про визнання недійсними результатів аукціону від 17.06.2013 та договорів купівлі-продажу, укладених між ВАТ «Тульчинський хлібокомбінат» та Фермерським господарством «Україна» від 08.07.2013 та від 09.07.2013, що також підтверджує неналежне виконання своїх обов`язків ліквідатором Лещенком А.М., оскільки були всі правові підстави для подання відповідного позову.
Звертає увагу на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №15/68-10.
У зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та з посиланням на те, що АТ "ЗНВКІФ "Інвестохіллс Хеліантус" не отримувало апеляційну скаргу, вважає наявними підстави для поновлення строку на подання письмових пояснень.
На підставі викладеного АТ "ЗНВКІФ "Інвестохіллс Хеліантус" просить поновити  процесуальний строк для подання письмових пояснень, врахувати дані письмові пояснення при розгляді справи №15/68-10, апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Федишеної Ірини Василівни на рішення Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 у справі №15/68-10 - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 у справі №15/68-10 - залишити без змін.
12.10.2022 на електронну адресу суду від арбітражного керуючого Ковальчука М.М. надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві звертає увагу, що судом першої інстанції було установлено, що ліквідатором ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" Слободяном В.М. було допущено порушення норм ст.ст.15, 16 ЗУ "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", що свідчить про порушення процедури реалізації майна банкрута в цілому.
Так, згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (позиція викладена у постанові Верховного суду від 28.11.2019 по справі N910/8357/18).
Отже, в даному випадку суд першої інстанції правомірно застосував до спірних правовідносин, які виникли під час проведення аукціону з продажу майна банкрута від 09.09.2011, приписи ст.ст.15, 16 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», з урахуванням обов`язку суду застосовувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Арбітражний керуючий також зазначає, що судом першої інстанції обставин щодо того, що під час здійснення своїх повноважень (тобто з вересня 2013 до серпня 2018) арбітражний керуючий Лещенко А.М. не вчиняв дій щодо звернення до суду із позовом про визнання недійсними оспорюваних аукціону та укладених за його наслідками договорів купівлі-продажу майна банкрута, а також з огляду на встановлені судом порушення його попередником - арбітражним керуючим Слободяном В.М. положень Закону при підготовці та проведенні згаданого аукціону, що дало підстави суду першої інстанції для кваліфікації такої поведінки як бездіяльності та неналежного виконання покладених на ліквідатора обов`язків, що в свою чергу є поважною причиною пропуску звернення ліквідатором Ковальчуком М.М. до суду з даним позовом.
Щодо доводів ФОП Федишеної І.В. щодо відсутності порушень будь-яких прав банкрута в результаті проведення оскаржуваного аукціону, ліквідатор Ковальчук М.М. зазначає про те, що в результаті проведеного 09.09.2011 згідно з протоколом №11/49, та подальшого укладення на підставі цього аукціону договорів купівлі-продажу торгівельного комплексу та земельної ділянки боржника призвело до зменшення ліквідаційної маси останнього, за рахунок якої можливо в подальшому погасити вимоги кредиторів.
Враховуючи наведене, вимоги заявника, викладені в прохальній частині заяви N01- 24/1365 від 18.06.2020 є способом захисту цивільного права та інтересу і не суперечать закону.
Зазначає, що заявник на власний розсуд визначає який спосіб захисту буде ефективним для відновлення його порушеного права. Заявник вважає обраний ним спосіб захисту належним, та таким що є ефективним для відновлення порушеного права боржника. 
Арбітражний керуючий Ковальчук М.М. вважає наявними підстави для поновлення строку на подання відзиву у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та з посиланням на те, що не отримував апеляційну скаргу.
На підставі викладеного арбітражний керуючий просить поновити строк для подання відзиву, відмовити в задоволенні апеляційної скарги ФОП Федишеної І.В. та залишити в силі рішення Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 у справі №15/68-10.
Розглянувши заяву АТ "ЗНВКІФ "Інвестохіллс Хеліантус" про поновлення строку для подання письмових пояснень та заяву арбітражного керуючого Ковальчука М.М. про поновлення строку для подання відзиву, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення; встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду; про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.
Стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначає воєнний стан як особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Верховний Суд, визначаючи особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан (оприлюднено 04.03.2022 на офіційному сайті Верховного Суду), вказав, що запровадження воєнного стану є поважною причиною для поновлення процесуальних строків.
Також, Рада суддів України 02.03.2022 опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, відповідно до п.6 яких судам необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків.
04.03.2022 було видано наказ Голови Верховного Суду, згідно з яким встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Згідно з даним наказом Голови Верховного Суду запровадження воєнного стану на певній території є поважною причиною для поновлення процесуальних строків. Верховний Суд зазначив, що навіть в умовах воєнного стану конституційне право людини на судовий захист не може бути обмеженим.
У відповідності до статті 6 Закон України «Про судоустрій і статус суддів» усім суб`єктам правовідносин гарантується захист їх прав і свобод та законних інтересів незалежним і неупередженим судом, утвореним відповідно до закону.
Перевіривши наведені заявниками причини пропуску строку, з огляду на введення в Україні військового стану, незначний пропуск строку, суд апеляційної інстанції приходить висновку про їх поважність, а тому поновлює строк для подання АТ "ЗНВКІФ "Інвестохіллс Хеліантус" письмових пояснень, строк для подання арбітражним керуючим Ковальчуком М.М. відзиву на апеляційну скаргу та приймає їх до розгляду.  
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції 13.10.2022 представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги та надав пояснення по справі. Представник арбітражного керуючого заперечила проти доводів апеляційної скарги та надала пояснення по справі. Представник АТ "ЗНВКІФ" Інвестохіллс Хеліантус" заперечив проти доводів апеляційної скарги та надав пояснення по справі.
У судовому засіданні 13.10.2022 оголошено перерву до 20.10.2022 об 12:00 год.
Після перерви, представник АТ "ЗНВКІФ" Інвестохіллс Хеліантус" - Мошенець Д.В не з`явився у судове засідання 20.10.2022, причини неявки не повідомив.
У судовому засіданні 20.10.2022 представник апелянта просив скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви арбітражного керуючого Ковальчука М.М. №01-24/1365 від 18.06.2020; стягнути на користь ФОП Федишеної І.В. понесені судові витрати
Представник арбітражного керуючого просив апеляційну скаргу ФОП Федишеної І.В. залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 залишити без змін.
Оскільки учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, а матеріали справи достатньо характеризують спірні правовідносини, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, у відповідності до вимог ст.269 ГПК України.
Розглядом матеріалів справи встановлено.
02.08.2010 ухвалою Господарського суду Вінницької області було порушено провадження у справі про банкрутство ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат".
09.12.2010 постановою Господарського суду Вінницької області ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Слободяна В.М.
08.02.2011 на засіданні комітету кредиторів ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат", одноголосно було прийнято рішення, зокрема, провести експертну оцінку інвентаризованого майна банкрута з залученням оцінювача ТОВ "Професіонал і К" з оплатою згідно акту виконаних робіт.
08.02.2011 між ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Слободяна В.М., та ТОВ "Експертно-технічний центр "Професіонал і К" було укладено договір на проведення експертної оцінки майна, за умовами якого замовник доручає, а експерт приймає на себе обов`язки здійснити експертну оцінку майна ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" для визначення вартості.
На виконання умов договору, ТОВ "Експертно-технічний центр "Професіонал і К" виконано незалежну оцінку вартості будівлі літ.18 магазину-кафе з підвалом загальною площею 507,3 м2, земельної ділянки загальною площею 0,0613 га, за адресою: Вінницька область, місто Тульчин вул.Леніна 166а.
01.03.2011 рішенням комітету кредиторів ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат", одноголосно, було погоджено виставити активи банкрута на Першу українську міжрегіональну товарну біржу по ціні не нижче оціночної, та зобов`язано ліквідатора провести продаж частини матеріальних цінностей товариства, які не входять до виробничого циклу банкрута та знаходяться в незадовільному стані.
15.03.2011 ТОВ "Експертно-технічний центр "Професіонал і К" було підписано висновок експерта про вартість майна (дата проведення оцінки: 22.02.2011), згідно якого вартість об`єкта оцінки з ПДВ складає 164082,00 грн, що еквівалентно 20665,00 дол.США. 
01.04.2011 між ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Слободяна В.М. та Першою українською міжрегіональною товарною біржею було укладено Договір про надання послуг відносно організації та проведення прилюдних торгів (аукціонів).
09.09.2011 було проведено прилюдний аукціон з продажу майна банкрута, зокрема, лоту № 2 - нежитлова будівля торгівельного комплексу за адресою: Вінницька область, місто Тульчин вул. Леніна 166а, загальною площею 507,3 м2, земельна ділянка загальною площею 0,0613 га, кадастровий №0524310100:01:011:0161, стартова ціна - 164082,00 грн. 
Учасниками аукціону зареєстровано: реєстр.№99 - ОСОБА_2 та реєстр №100 - ФОП Федишена І.В. 
Переможцем аукціону стала ФОП Федишена І.В. за ціною у 164082,00 грн.
За результатами аукціону складено протокол №11/49 проведення прилюдного аукціону.
25.01.2012 між ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Слободяна В.М., як продавцем, та ФОП Федишеною І.В., як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу торгівельного комплексу, за умовами якого, продавець передає у власність (продає) по ціні 151577,00 грн, а покупець набуває у власність (купує), в цілому торгівельний комплекс, що знаходиться за адресою: Вінницька область, місто Тульчин вул. Леніна 166а, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0613 га, кадастровий номер 0524310100:01:011:0161 згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №256385, виданий Тульчинською міською радою 01.07.2008.
25.01.2012 між ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Слободяна В.М. як продавцем, та ФОП Федишеною І.В., як покупцем, було укладено Договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого продавець передає у власність (продає), а покупець, приймає у власність (купує), земельну ділянку площею 0,0613 гектарів, на якій знаходиться торгівельний комплекс, кадастровий номер земельної ділянки 0524310100:01:011:0161 (цільове призначення: для обслуговування торгівельного комплексу), вартістю 12 505,00 грн, в межах згідно з планом, належну продавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №256385, виданого Тульчинською міською радою Вінницької області 01.07.2008 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу Ковганич А.В., 30.10.2007 зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №020810100003.
В цей же день, 25.01.2012 ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Слободяна В.М. та ФОП Федишеною І.В. підписано акт приймання-передачі майна, за яким продавець передав, а покупець оплатив та прийняв у повне господарське володіння майно вартістю 164082,00 грн: нежитлову будівлю торгівельного комплексу за адресою: Вінницька область, місто Тульчин вул. Леніна 166а, загальною площею 507,3 м2, та земельну ділянку загальною площею 0,0613 га, кадастровий №0524310100:01:011:0161.
03.09.2013 ухвалою Господарського суду Вінницької області повноваження Слободяна В.М. було припинено і ліквідатора банкрута у даній справі призначено Лещенка А.М.
28.08.2018 ухвалою Господарського суду Вінницької області, окрім іншого, було задоволено заяву арбітражного керуючого Лещенка А.М. і достроково припинено його обов`язки, як ліквідатора ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат".
01.10.2018 ухвалою Господарського суду Вінницької області ліквідатором ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" було призначено арбітражного керуючого Ковальчука М.М.
Звертаючись до господарського суду із заявою №01-24/1365 від 18.06.2020 арбітражний керуючий Ковальчук М.М. оскаржує правомірність проведення аукціону від 09.09.2011 та договорів, укладених за його наслідками з тих підстав, що проведення аукціону здійснено поза межами 6-ти місяців з дати оцінки майна – 22.02.2011 та порушено норми "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)". Арбітражний керуючий Ковальчук М.М. вважає, що дані недотримання Закону призвели до порушення прав банкрута щодо можливості повного розрахунку з кредиторами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву, пояснень, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також вказівок Верховного Суду, наведених у постанові від 14.12.2021 у дані справі, Північно-західний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:
Як передбачено ч.1 ст.2 Кодексу України з процедур банкрутства з процедур банкрутства провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.
Відповідно до ч.2 ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення.
Згідно ст.73 Кодексу України з процедур банкрутства, правочин щодо продажу майна, вчинений на аукціоні, проведеному з порушенням встановленого порядку його підготовки або проведення, що перешкодило або могло перешкодити продажу майна за найвищою ціною, може бути визнаний недійсним господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою боржника, арбітражного керуючого, кредитора або особи, інтереси якої були при цьому порушені.
Відповідно до частини 6 статті 12 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Відповідно до п.п.1, 2, 4 Прикінцевих та перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства, цей Кодекс набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання чинності цим Кодексом. З дня введення в дію цього Кодексу визнати такими, що втратили чинність: Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". 
Установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Приймаючи до уваги, що заявником оспорюються результати аукціону, проведеного 09 вересня 2011, який проведено на момент чинності Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", суд першої інстанції дійшов вірного висновку про застосування норм даного Закону при вставленні обставин правомірності продажу нежитлової будівлі торгівельного комплексу з земельною ділянкою на аукціоні 09.09.2011, та дослідженні змісту Протоколу №11/49 проведення прилюдних торгів 09.09.2011 щодо переліку лотів виставлених на продаж, та результатів проведення вказаного аукціону.
Відповідно до ст.29 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", майно, на яке звертається стягнення у ліквідаційній процедурі, оцінюється арбітражним керуючим у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. У разі продажу майна на аукціоні вартість майна, що визначається шляхом його оцінки, є початковою вартістю.
Для здійснення оцінки майна арбітражний керуючий має право залучати на підставі договору суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання з оплатою їх послуг за рахунок коштів, одержаних від виробничої діяльності боржника, визнаного банкрутом, або реалізації його майна, якщо інше не встановлено комітетом кредиторів.
Згідно ч.ч.1-3,10 ст.30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута.
Ліквідатор забезпечує через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна. Порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна погоджуються з комітетом кредиторів. При цьому, продаж майна підприємств-банкрутів, заснованих на державній власності, здійснюється з урахуванням вимог Закону України "Про приватизацію державного майна"  та інших нормативно-правових актів з питань приватизації.
У разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно з Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".
Продаж майна банкрута оформляється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем відповідно до законів України.
Як встановлено з матеріалів справи, 22.02.2011, на виконання умов договору на проведення експертної оцінки майна від 08.02.2011, ТОВ "Експертно-технічний центр "Професіонал і К", було виконано незалежну оцінку вартості будівлі літ.18 магазину-кафе з підвалом загальною площею 507,3 м2, земельної ділянки загальною площею 0,0613 га, за адресою: Вінницька область, місто Тульчин вул. Леніна 166а та 15.03.2011 підписано висновок експерта про вартість майна, згідно якого вартість об`єкта оцінки з ПДВ складає 164082,00 грн, що еквівалентно 20665,00 дол.США.
В той же час, у висновку експерта було вказано дату проведення оцінки: 22.02.2011.
09.09.2011 було проведено прилюдний аукціон з продажу майна банкрута: нежитлова будівля торгівельного комплексу за адресою: Вінницька область, місто Тульчин вул. Леніна 166а, загальною площею 507,3 м2, земельна ділянка загальною площею 0,0613 га, кадастровий №0524310100:01:011:0161, зі стартовою ціною 164 082,00 грн, за результатами якого складено протокол №11/49 проведення прилюдного аукціону.
Переможцем аукціону стала ФОП Федишена І.В., з якою, як покупцем, 25.01.2012, ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" в особі ліквідатора - арбітражного керуючого Слободяна В.М., як продавцем, було укладено відповідні договори:
- купівлі-продажу торгівельного комплексу, за умовами якого, продавець передає у власність (продає), а покупець набуває у власність (купує), в цілому торгівельний комплекс, що знаходиться за адресою: Вінницька область, місто Тульчин вул.Леніна 166а, який знаходиться на земельній ділянці площею 0,0613 га, кадастровий номер 0524310100:01:011:0161, вартість майна склала 151577,00 грн;
- купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого продавець передає у власність (продає), а покупець, приймає у власність (купує), земельну ділянку площею 0,0613 гектарів, на якій знаходиться торгівельний комплекс, кадастровий номер земельної ділянки 0524310100:01:011:0161 (цільове призначення: для обслуговування торгівельного комплексу), вартість майна склала 12505,00 грн.
Оскаржуючи результати вищезазначеного аукціону, арбітражний керуючий - ліквідатор боржника Ковальчук М.М. вказує на недійсність аукціону через його проведення поза межами 6-ти місяців з дати оцінки майна – 22.02.2011.
Відповідно до ст.12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється печаткою та підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Згідно п.23 Методики оцінки майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 10.12.2003 №1891, висновок про вартість майна, складений для цілей приватизації майна шляхом викупу або продажу конкурентними способами (для договору купівлі-продажу, оголошення умов продажу, у т.ч. повторного продажу), дійсний протягом 6-місячного строку від дати його затвердження.
Як вірно зазначає місцевий господарський суд, експерт, складаючи висновок, зважаючи на вищезазначені положення п.1-3 "Загальних засад оцінки майна і майнових прав", затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1440 від 10 вересня 2003, вірно вказав, що датою оцінки являється 22 лютого 2011, тобто датою, коли вона проводилась, проте визначальною у даному випадку є не дата проведення оцінки, а дата затвердження експертного висновку, про що і йде мова у п.23 Методики оцінки майна.
Пункт 18 Методики (в редакції від 02 вересня 2009) встановлює правила затвердження оцінки майна і роз`яснює, що затвердження здійснюється шляхом видання наказу про затвердження акта оцінки майна або скріплення печаткою та підписом керівника державного органу приватизації (органу, уповноваженого управляти державним майном) чи виконавчого органу відповідного органу місцевого самоврядування висновку про вартість майна. Погодження висновку про вартість майна здійснюється шляхом скріплення його печаткою та підписом керівника відповідного органу або іншої уповноваженої на це особи.
Колегія суддів погоджується з висновком, що затвердження оцінки майна, тобто її остаточне схвалення, незалежно від дати проведення, не могло бути здійснене раніше підписання висновку експерта ТОВ "Експертно-технічний центр "Професіонал і К", тобто вчинене 15.03.2011 і, станом на 09.09.2011, оцінка майна була дійсною.
Викладеним вище спростовуються доводи арбітражного керуючого щодо недійсності висновку експерта про вартість майна.
Щодо доводів про порушення ліквідатором норм "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" встановлено наступне.
Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» ліквідатор забезпечує через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна. Порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна погоджуються з комітетом кредиторів. При цьому продаж майна підприємств-банкрутів, заснованих на державній власності, здійснюється з урахуванням вимог Закону України "Про приватизацію Державного майна".
Так, 09.09.2011 згідно Протоколу №11/49 проведення прилюдного аукціону на Першій українській міжрегіональній товарній біржі участь в аукціоні приймало двоє учасників: ФОП Федишена І.В. та ОСОБА_2 .
За результатами аукціону право на придбання Лота №2 (нежитлова будівля торгівельного комплексу за адресою Вінницька обл., м.Тульчин, вул.Леніна, 166а, загальною площею 507,3 кв.м., та земельна ділянка загальною площею 0,0613 га, кадастровий номер 0524310100:01:011:0106; стартова ціна - 164082,00 грн з ПДВ) отримав учасник ФОП Федишена І.В.; Вінницька обл., м.Вінниця, вул.Д.Нечая, 49, свідоцтво про державну реєстрацію ФОП Серія В01 №692642, видане Виконавчим комітетом Вінницької міської ради 14.01.2000. Номер запису в ЄДРПОУ 21740170000013251, паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Старогородським РВ УМВС України у Вінницькій області 25.06.1998р., ідент.номер НОМЕР_2 .
Відповідно до ч.3 ст.30 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".
Як встановлено статтею 15 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» передбачено, що інформація про об`єкти, що підлягають продажу на аукціоні, за конкурсом, повинна містити такі відомості: назву об`єкта приватизації, його місцезнаходження; обсяг та основну номенклатуру продукції (робіт, послуг), у тому числі експортної; кількість та склад робочих місць; баланс активів і пасивів, рентабельність за останні три роки; відомості про будівлі (споруди, приміщення) та земельну ділянку, на якій розташований об`єкт, умови користування ними; обсяги викидів та скидів забруднюючих речовин у навколишнє природне середовище, утворення і розміщення відходів, стан земельної ділянки, стан природоохоронного обладнання та споруд, сплату екологічних зборів та платежів (у разі їх наявності), інші екологічні відомості; початкову вартість продажу, умови продажу та експлуатації об`єкта; суму грошових коштів, що має вноситися покупцями, у розмірі 10 відсотків початкової вартості продажу об`єкта; назву банку, адресу та номер рахунку, відкритого для розрахунків за придбані об`єкти приватизації; кінцевий термін прийняття заяви на участь в аукціоні, конкурсі; час та місце особистого ознайомлення з об`єктом; час та місце проведення аукціону, конкурсу; адресу, номер телефону, час роботи служби по організації аукціону, конкурсу; іншу інформацію, яку визначає орган приватизації. 
Зазначена інформація публікується не пізніш як за 30 календарних днів до дати проведення аукціону, конкурсу в інформаційних бюлетенях органів приватизації, місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації.
Відповідно до ч.8 ст.16 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)» інформація про остаточну ціну та переможця конкурсу або аукціону публікується в інформаційних бюлетенях органів приватизації, місцевій пресі та інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації, протягом 15 календарних днів після укладення договору купівлі-продажу.
Разом з тим, всупереч наведеному, в матеріалах справи відсутні докази публікації  ліквідатором ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" Слободяном В.М. інформації про об`єкти, що підлягали продажу на аукціоні 09.09.2021 в інформаційних бюлетенях органів приватизації, місцевій пресі, інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації.
Також в матеріалах справи відсутні докази публікації інформації про остаточну ціну та переможця аукціону в інформаційних бюлетенях органів приватизації, місцевій пресі та інших друкованих виданнях, визначених органами приватизації, протягом 15 календарних днів після укладення договору купівлі-продажу.
Враховуючи наведене, як вірно встановлено судом першої інстанції, ліквідатором ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" Слободяном В.М. було допущено порушення норм Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», що свідчить про порушення процедури реалізації майна банкрута в цілому.
Встановлені обставини є підставою для визнання недійсними результатів аукціону від 09.09.2011, проведеного Першою українською міжрегіональною біржею та оформленого протоколом №11/49 з продажу майна банкрута.
Процедура проведення аукціону у справі про банкрутство складається з чотирьох етапів її організації: 1) передпідготовка проведення аукціону (призначення ліквідатора, отримання згоди заставного кредитора на реалізацію заставного майна, вибір організатора аукціону, оформлення проекту договору на проведення аукціону); 2) підготовка до проведення аукціону (укладення договору з організатором аукціону, публікація оголошення, прийняття заяв на участь в аукціоні, внесення гарантійних внесків учасників аукціону); 3) проведення аукціону; 4) оформлення його результатів.
Відтак, підставою для визнання результатів аукціону недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення аукціону, визначених Законом про банкрутство, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки, проведення аукціону; правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів аукціону.
Порушення порядку організації будь-якого з цих етапів є підставою для визнання результатів аукціону недійсними в цілому. Отже, вирішуючи спір щодо визнання недійними результатів аукціону з продажу майна банкрута, суд має встановити факт дотримання порядку його проведення на кожному з етапів.
Порушення порядку організації будь-якого з вказаних елементів доказування, а саме: правил, які визначають процедуру підготовки та проведення аукціону; правил, які регулюють сам порядок проведення аукціону; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів аукціону, є підставою для визнання результатів аукціону недійсними в цілому. Таким чином, вирішуючи спір щодо визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна банкрута, суд має встановити факт дотримання порядку його проведення на кожному з таких елементів (аналогічна позиція наведена в постановах Верховного Суду від 04.10.2018 у справі №910/3638/15-г, від 26.02.2019 у справі №911/3132/17, від 31.07.2019 у справі №5004/1537/12. від 21.11.2019 у справі №20/5007/1475-Б/12).
Як встановлено вище, підготовка, проведення аукціону здійснені з порушенням норм законодавства, чинного на дату проведення аукціону, зокрема, Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію), що регулює означені питання.
При цьому, визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладених з переможцем договорів купівлі-продажу.
Враховуючи, що ФОП Федишена І.В. не спростувала вимог арбітражного керуючого в частині недотримання норм Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)", місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про наявність порушеного права ВАТ «Тульчинський хлібокомбінат» при проведенні аукціону 09.09.2011, за захистом якого арбітражний керуючий звернувся до господарського суду.
Разом з тим, ФОП Федишена І.В. у заяві від 01.02.2022 наголошувала на пропуску арбітражним керуючим строку позовної давності при зверненні до суду з заявою, та наполягала на застосуванні судом наслідків пропуску такого строку.
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом статті 256 згаданого Кодексу позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Тобто, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто, сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.
Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (статті 261 ЦК України).
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 26.09.2019 у справі №924/1114/18, від 03.04.2018 у справі №910/31767/15 з посиланням на позицію Верховного Суду України в постанові від 16.11.2016 у справі №487/10132/14-ц (провадження №6-2469цс16)) для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) аспекти. Порівняльний аналіз понять "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Отже, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (правова позиція у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №907/50/16).
Для юридичної особи як сторони правочину (договору тощо) днем початку перебігу позовної давності слід вважати день вчинення правочину.
Як у випадку пред`явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою початок перебігу позовної давності визначається з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила (правова позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 11.02.2020 у справі №10/5026/995/2012, від 23.04.2019 у справі №Б-19/207-09 з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду у постановах від 19.06.2018 у справі №916/1979/13, від 30.05.2018 у справі №367/2271/15-ц, від 22.05.2018 у справі №369/6892/15-ц).
Згідно зі статтею 92 Цивільного кодексу України дії органу або особи, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, у відносинах із третіми особами розглядаються як дії самої юридичної особи.
Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється і на звернення арбітражного керуючого (ліквідатора) до суду із заявою про захист інтересів боржника. Іншого правила щодо визначення початку перебігу позовної давності не містять ні частина перша статті 261 ЦК України, ні норми спеціального закону, що регулюють порядок вирішення спорів у справі про банкрутство.
Відтак, при визначенні початку перебігу позовної давності у спорі за вимогами боржника/арбітражного керуючого не допускається врахування як обставин (дати) порушення провадження у справі про банкрутство та дати призначення (заміни кандидатури) арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), оскільки ні Закон про банкрутство (положення якого втратили чинність), ні чинний Кодекс України з процедур банкрутства не встановлюють спеціальних норм про позовну давність (у тому числі щодо звернення до суду арбітражного керуючого із заявою про визнання недійсними правочинів, укладених боржником). Отже, до цих правовідносин застосовуються загальні норми позовної давності (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 11.02.2020 у справі №10/5026/995/2012, з посиланням на позицію Верховного Суду України у постанові від 13.01.2016 у справі №922/5094/14).
Згідно з положеннями частини третьої, четвертої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності до заявлених арбітражним керуючим вимог.
Відповідно до частини п`ятої статті 267 Цивільного кодексу України у разі, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Тобто, якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення – захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).
Разом з цим, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але, враховуючи право позивача згідно за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк було пропущено з поважних причин. Це також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести відсутність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення позивача з вимогою про захист порушеного права (правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 11.02.2020 у справі №10/5026/995/2012 з посиланням на позицію Великої Палати Верховного Суду у постановах від 30.01.2019 у справі №706/1272/14-ц та від 21.08.2019 у справі №911/3681/17.
В обґрунтування поважності причин пропуску строку позовної давності арбітражний керуючий Ковальчук М.М. зазначав, що його призначено ліквідатором ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" ухвалою Господарського суду Вінницької області від 01.10.2018, при цьому  попередні ліквідатори боржника - арбітражні керуючі Слободян В.М. та Лещенко А.М. неналежним чином виконували свої повноваження та не вчиняли дій (допустили бездіяльність) щодо звернення до суду за захистом порушених прав підприємства банкрута.
Питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (правова позиція Верховного Суду щодо застосування приписів частини п`ятої статті 267 ЦК України, викладена у постанові від 23.04.2019 у справі №Б-19/207-09).
Закон не передбачає переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку позовної давності. Тому, вирішення цього питання покладається безпосередньо на юрисдикційний орган - суд, який розглядає справу по суті заявлених вимог з врахуванням всіх обставин справи на підставі здійсненої оцінки поданих доказів.
В силу норм Закону про банкрутство арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) є суб`єктом незалежної професійної діяльності, і водночас з моменту винесення ухвали (постанови) про призначення його арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) до моменту припинення ним повноважень прирівнюється до службової особи підприємства – боржника; ліквідатор з дня свого призначення виконує повноваження керівника (органів управління) боржника. 
Через арбітражного керуючого здійснюється відносини між сторонами, господарським судом та іншими учасниками у справі про банкрутство. Як учасник провадження у справі про банкрутство, арбітражний керуючий набуває такого статусу лише після прийняття судом відповідного процесуального документа.
Тобто, саме з цього моменту арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) має право здійснювати свої повноваження, визначені Законом про банкрутство, до яких зокрема віднесено формування ліквідаційної маси; подання до суду заяв про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; вжиття заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.
При цьому, ліквідатор у справі про банкрутство має самостійний статус як особа, що за рішенням суду зобов`язана належним чином виконувати свої повноваження в ході ліквідаційної процедури, зокрема ті, що направлені на формування ліквідаційної маси боржника (відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справах №904/5978/14, №904/7981/17).
У процедурі банкрутства майно боржника вибуває з володіння власника (органу управління боржником) в момент введення ліквідаційної процедури та з призначенням ліквідатора до нього переходять права органу управління боржником (частина 2 статті 38 Закону про банкрутство). Отже, вибуття майна з володіння власника відбувається не за його волевиявленням, а в силу прямої вказівки спеціального закону. Обмежуючи таким чином права власника на володіння майном, законодавець одночасно зобов`язує ліквідатора діяти добросовісно, розсудливо, обґрунтовано, у межах та у спосіб що передбачені Конституцією та законодавством про банкрутство (частина 3 статті 98 Закону про банкрутство). Встановлення судами недійсності правочину з продажу майна боржника у ліквідаційній процедурі очевидно підтверджує вихід ліквідатора за межі принципів добросовісності та законності, передбачених частиною 3 статті 98 Закону про банкрутство, та означає порушення ним тих повноважень розумного власника, якими наділив його законодавець в момент введення ліквідаційної процедури (постанова Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №904/6495/13).
Матеріалами справи підтверджуються обставини недобросовісної поведінки арбітражного керуючого Слободяна В.М. з огляду на виявлені порушення Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», допущені вказаною особою при підготовці та проведенні спірного аукціону від 09.09.2011, наслідком чого є визнання недійсними як результатів аукціону, так і укладених з переможцем договорів купівлі-продажу. 
Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 03.09.2013 припинено повноваження ліквідатора Слободяна В.М. та призначено ліквідатором ВАТ "Тульчинський хлібокомбінат" арбітражного керуючого Лещенко А.М.
Згідно з ухвалою Господарського суду Вінницької області від 28.08.2018 повноваження ліквідатора у справі №15/68-10 – арбітражного керуючого Лещенка А.М. були достроково припинені за його заявою.
Під час здійснення своїх повноважень (тобто з вересня 2013 до серпня 2018) арбітражний керуючий Лещенко А.М. не вчиняв дій щодо звернення до суду із позовом про визнання недійсними оспорюваних аукціону та укладених за його наслідками договорів купівлі-продажу майна банкрута, що з огляду на встановлені судом порушення його попередником – арбітражним керуючим Слободяном В.М. положень Закону при підготовці та проведенні згаданого аукціону дає підстави для кваліфікації такої поведінки як бездіяльності та неналежного виконання покладених на ліквідатора обов`язків. 
Відповідно до висновків про застосування норм права, викладених в постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №902/357/18 та від 23.10.2018 у справі №904/5978/14, що полягають у можливості визнання поважними причин пропущення строку позовної давності у зв`язку з бездіяльністю раніше призначених ліквідаторів банкрута та вчинення ними дій не в інтересах банкрута та його кредиторів, тобто обставини, які робили своєчасне пред`явлення позову утрудненим.
Зазначена правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №15/68-10.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правомірно визнав поважними причини пропуску строку позовної давності арбітражним керуючим Ковальчуком М.М. при зверненні з вказаною заявою до Господарського суду Вінницької області, а заяву ФОП Федишеної І.В. про застосування строку позовної давності по цій справі відхиляє.
Що стосується заперечень ФОП Федишеної І.В. щодо неналежного способу захисту, у зв`язку з тим, заява арбітражного керуючого Ковальчука М.М. не містить будь-яких вимог до теперішнього власника спірного нерухомого майна, яким є Лещенко А.М., суд вважає за доцільне зазначити про наступне.
Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, що міститься в ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України та ч.2 ст.20 Господарського кодексу України, не є вичерпним.
Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Враховуючи наведене, вимоги заявника, викладені в прохальній частині заяви №01-24/1365 від 18.06.2020 є способом захисту цивільного права та інтересу і не суперечать закону.
Крім того, після визнання недійсним результатів аукціону та укладених за його результатами правочинів, заявник не позбавлений права подати позов до теперішнього власника майна про його про витребування.
Зазначеним спростовуються доводи апелянта.
Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.
За змістом ч.1 ст.14 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ст.ст.73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. (ст.78 Господарського процесуального кодексу України,)
Згідно з ст.79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст.ст.74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Приймаючи до уваги наведене вище, виходячи із засад розумності і справедливості, колегія суддів вважає вірним висновок Господарського суду Вінницької області про задоволення заяви арбітражного керуючого Ковальчука М.М. №01-24/1365 від 18.06.2020, з урахуванням уточненої заяви №01-24/1407 від 14.02.2022, та визнання недійсним результатів аукціону від 09.09.2011 та укладених за його результатами договорів.
Згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Пронін проти України", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначене судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.
При цьому, п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відхиляючи скаргу апеляційний суд у принципі має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення у справі Гарсія Руїс проти Іспанії").
В силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.
На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати у справі покладаються на скаржника.
Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Федишеної Ірини Василівни на рішення Господарського суду Вінницької області від 06.07.2022 у справі №15/68-10 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 21.10.2022.

Головуючий  суддя                                                                      Саврій В.А. 

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.  

Суддя                                                                                              Тимошенко О.М.