ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 140/17676/20 пров. № А/857/3927/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р. Й.,
суддів                                                                       Гуляка В. В.,
                                                                                 Ільчишин Н. В.,
з участю секретаря судового засідання                Петрунів В. І.,  
представника позивача                                           Косендюка Я. А.,   

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року (прийняте у м. Луцьку суддею Андрусенко О. О.; складене у повному обсязі 21 січня 2022 року) в адміністративній справі № 140/17676/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Верба-ВВ» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

                                                     В С Т А Н О В И В :

У грудні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Верба-ВВ» (далі – ТОВ «Верба-ВВ», Товариство) звернулося до Волинського окружного адміністративного суду із вказаним позовом та просило визнати протиправними і скасувати прийняті 22 вересня 2020 року Головним управлінням ДПС у Волинській області (далі – ГУ ДПС у Волинській області) податкові повідомлення-рішення:
- № 0012600402 - на суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту, на суму 368 529,00 грн та 
- № 0012020402 - на суму завищення бюджетного відшкодування на 174 318,00 грн та штрафні санкції в сумі 87 159,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що податковий орган безпідставно виніс оскаржувані податкові повідомлення-рішення, позаяк зазначені в акті перевірки порушення не відповідають фактичним обставинам справи та суперечать нормам чинного законодавства. Вказує на те, що в ході проведення перевірки позивач належними первинними документами підтвердив реальність вчинення господарських операціях із ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПП «Ковель-Будпостач», які стали підставою для формування даних податкового обліку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року позов задоволено.
Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 22 вересня 2020 року за №№ 0012600402 та 0012020402.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області на користь ТОВ «Верба-ВВ» судовий збір у розмірі 9450,10 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Волинській області, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте за неправильного та неповного встановлення обставин справи і з помилковим застосуванням норм права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що за встановленими в ході перевірки обставинами та даними ІС «Податковий блок» контрагенти позивача не мали достатньої кількості працівників та виробничих потужностей (власних, орендованих) для переробки сировини на давальницьких умовах. Також неможливо встановити походження обладнання, яке було використане контрагентами у своїй господарській діяльності для переробки вказаної сировини. Контрагентами не надано технічної документації на використане обладнання, технологічних схем виробництва, розрахунків витрат, використаних при виробництві паливних гранул, декларацій з екологічного податку, не нараховано/сплачено податкові зобов`язання за викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення. Вказане свідчить, що діяльність контрагентів спрямована виключно на надання податкових вимог третім особам, в т. ч. й позивачу, шляхом формування податкового кредиту та витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування за рахунок нереальних господарських операцій. Також, позивачем не надано документів, що підтверджують якість переданої сировини/готової продукції. 
З приводу придбаного у ПП «Ковель-Будпостач» бетону апелянт зазначає, що позивачем не надано достатніх документів, які б підтверджували його фактичне використання у кількісному вимірі згідно з будівельними нормами, для здійснення будівельних робіт, зазначених в актах об`єктів. Вказане дає підстави вважати, що придбаний бетон було використано не в господарській діяльності, внаслідок чого занижено податкове зобов`язання з податку на додану вартість (далі - ПДВ) за червень 2020 року на загальну суму 18 670 грн та завищено задекларовану суму бюджетного відшкодування за червень 2020 року в розмірі 17 034 грн.
Крім того, Товариством було неправомірно включено до бюджетного відшкодування за червень 2020 року суму ПДВ, сформовану від ФОП ОСОБА_4 по будівельних роботах.

ТОВ «Верба-ВВ» подало відзив на вказану апеляційну скаргу, у якому спростувало доводи податкового органу про відсутність у контрагентів засобів та можливостей, необхідних для здійснення господарської діяльності по виготовленню готової продукції з давальницької сировини. 
Додатково зауважило, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі № 140/16631/20, яке набрало законної сили 21.07.2021, було визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області. Цим рішенням було встановлено реальність господарських операцій ТОВ «ВЕРБА-ВВ» з контрагентами, зокрема, з ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 за період, що перевірявся і під час планової перевірки позивача, за наслідками якої винесено оскаржувані в рамках цієї справи податкові повідомлення-рішення. Зокрема, цьому рішенні судом були досліджені первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі договорів із зазначеним вище контрагентами позивача.
З покликанням на практику Верховного Суду зазначає, що всупереч приписам частини другої статті 77  Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відповідачем не надано належних доказів на підтвердження нереальності операцій.
Вважаючи, що доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з ухваленим судом першої інстанції рішенням у справі та суб`єктивної його переоцінки, позивач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2022 року було задоволено заяву представника ГУ ДПС у Волинській області про його участь в судовому засіданні 26 жовтня 2022 року в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Під час проведення судового засідання в режимі відеоконференцзв`язку представник ГУ ДПС у Волинській області Кузьмич Ю. В. не здійснила вхід в систему «EASYCON» та перебувала зі статусом «офлайн».
У телефонному режимі вона повідомила про технічну неможливість участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за допомогою власних засобів.

Пізніше, уже після проведення судового засідання, вказаний представник подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 313 КАС України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов`язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

Згідно з частиною п`ятою статті 195 КАС України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Вирішуючи питання про можливість проведення судового засідання за відсутності представника відповідача, колегія суддів апеляційного суду зокрема враховує те, що явка представника відповідача не визнана судом обов`язковою.

Відповідно до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Також одним із принципів адміністративного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Тобто, публічно-правовий спір повинен бути вирішений судом, зокрема, своєчасно, з метою забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів особи, яка звернулася за судовим захистом, та в розумні строки.

Враховуючи те, що з моменту відкриття апеляційного провадження пройшло більше п`яти місяців, клопотань про продовження терміну розгляду справи від сторін не надходило, а відтак суд апеляційної інстанції з урахуванням приписів частини другої статті 309 КАС України, позбавлений процесуальної можливості продовжити строк розгляду цієї справи за власною ініціативою, при тому, що строк розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції складає шістдесят днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Також, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність в судовому засіданні учасників справи (їх представників), а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
У протилежному випадку відкладення розгляду справи без пошуку реальних можливостей здійснювати правосуддя може бути розцінено як самоусунення від виконання обов`язку по здійсненню розгляду справи.

Згідно зі статтею 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що матеріли адміністративної справи чітко відображають правову позицію відповідача, його доводи і обґрунтування є як у відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі, а тому є достатніми для вирішення справи по суті апеляційних вимог та прийняття законного та обґрунтованого судового рішення; тобто, є можливим апеляційний розгляд справи у відсутності представника відповідача.
А відкладення розгляду справи є необґрунтованим та таким, що призведе до порушення права осіб на доступ до суду, правової невизначеності судового рішення, ухваленого судом першої інстанції та порушення судом апеляційної інстанції процесуальних норм щодо граничних строків розгляду апеляційних скарг.

Крім того, представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, що відповідно до приписів частини другої статті 313 КАС України не перешкоджає розгляду справи.

У судовому засіданні представник позивача, вважаючи рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ТОВ «Верба-ВВ» зареєстроване 29.05.2014 як юридична особа, видами діяльності якої є, зокрема: лісопильне та стругальне виробництво (основний); лісозаготівлі; виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону; виробництво дерев`яної тари; виробництво інших основних неорганічних хімічних речовин; діяльність посередників у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами; оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; неспеціалізована оптова торгівля, що підтверджуються Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

У період з 20.08.2020 по 31.08.2020 посадові особи ГУ ДПС у Волинській області провели позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «Верба-ВВ» з питань правомірності формування від`ємного значення з ПДВ за квітень - червень 2020 та декларування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за червень 2020 р., за результатами якої складено акт від 07.09.2020 № 11986/03-20-04-02/39231747 (т. 1 а. с. 29 - 97). 
За висновками акта перевірки Товариством порушено вимоги п.п.14.1.36, 14.1.231 п.14.1 ст.14, п.44.1 ст.44, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, п.п. 198.1, 198.3, 198.5, 198.6 ст. 198, п.п. 120-1.1, 120-1.2, 120-1.3 ст. 120-1, ст. 200-1, п. 201.1, 201.10 ст.201, п.200.1 та абз. «б» п. 200. 4, 200.14 ст. 200 Податкового кодексу України (далі - ПК України), ст.ст. 1 - 4, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Інструкції про застосування Плану розрахунків бухгалтерського обліку активів, капіталу, зобов`язань і господарських операцій підприємств і організацій, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 30.11.1999 № 291, Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 05.06.1995 за № 168/704, та наказу Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289, в результаті чого платником занижено суму податкових зобов`язань за червень 2020 (р. 9 декларації) у розмірі 18 670 грн, завищено суму податкового кредиту за червень 2020 року (р. 10.1 декларації) у розмірі 381 560 грн, завищено суму від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (р. 19 декларації) у розмірі 400 230 грн, завищено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість заявлену на поточний рахунок платника у декларації за червень 2020 у розмірі 174 318 грн та завищено рядок 21 декларації за червень 2020 у розмірі 368 529 грн. 

Таких висновків податковий орган дійшов у зв`язку з тим, що в ході перевірки не виявилося можливим підтвердити факт здійснення господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПП «Ковель-Будпостач».

На підставі акта перевірки та відповідно до встановлених порушень ГУ ДПС у Волинській області 22.09.2020 прийняло податкові повідомлення-рішення:
- № 0012020402, яким зменшило суму бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 174318,00 грн та застосувало штрафні санкції у сумі 87159,00 грн:
- № 0012600402, яким зменшило суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду, на 368 529,00 грн (т. 1 а. с. 98 - 101).
За результатами адміністративного оскарження вказані податкові повідомлення-рішення були залишені без змін.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПП «Ковель-Будпостач» підтверджена належними первинними доказами. 
Натомість, відповідач не надав доказів, які б беззаперечно спростовували зафіксовані в первинних документах господарські операції; фактично його висновки ґрунтуються на припущеннях, а не на фактах, встановлених допустимими доказами; відповідачем не було доведено та надано належних доказів, які б свідчили, що наявні у контрагентів трудові ресурси та матеріально-технічне забезпечення були недостатніми для виконання умов договорів, укладених з позивачем.
Також, чинне законодавство України не ставить в залежність виникнення у платника ПДВ права на податковий кредит від дотримання вимог податкового законодавства іншим суб`єктом господарювання. Будь-яке неналежне виконання іншими платниками податків податкових обов`язків (подавати податкову звітність, сплачувати податки) не може бути підставою для відповідальності іншого платника податків. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо правомірного формування податкового кредиту чи податкових зобов`язань з ПДВ щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначені обставини не є підставою для позбавлення покупця - платника податку права на податковий кредит і не може свідчити про наявність у нього умислу уникнути від сплати податків у разі, якщо він виконав усі передбачені законом умови стосовно формування податкового кредиту та має необхідні документальні підтвердження його розміру. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагента. Порушення постачальником товару (послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для позбавлення покупця права на отримання податкової вигоди за умови, якщо не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента, злагодженість дій між ними або про те, що він діяв без належної обачності у виборі контрагента. Будь-яких доказів, що позивач при здійсненні господарської діяльності із вищезгаданими контрагентами діяв недобросовісно, контролюючий орган не надав суду.
Враховуючи те, що належні, допустимі і достатні докази на спростування первинних документів відповідач не надав, то суд вважає його висновки про заниження позивачем суми податкових зобов`язань за червень 2020 (р. 9 декларації) у розмірі 18 670,00 грн, завищення суми податкового кредиту за червень 2020 (р.10.1 декларації) у розмірі 381 560,00 грн, завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (р. 19 декларації) у розмірі 400 230,00 грн, завищення суми бюджетного відшкодування ПДВ, заявлену на поточний рахунок платника у декларації за червень 2020 у розмірі 174 318,00 грн та завищення рядка 21 декларації за червень 2020 у розмірі 368 529,00 грн є безпідставними.
За наведених підстав позов підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Волинській області.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Бюджетне відшкодування, відповідно до підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 ПК України, - відшкодування від`ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника; податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України). 

Відповідно до пунктів 198.1, 198.2, 198.3 198.6 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначений статтею 200 ПК України.
Відповідно до пунктів 200.1 - 200.4 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1-3 статті 200-1цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1-3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
За правилами статті 200 ПК України сума бюджетного відшкодування залежить від показників податкового зобов`язання та податкового кредиту.

За приписами пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Тобто, право на нарахування податкового кредиту при придбанні товару (послуг) виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання їх в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, при цьому до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів/послуг, а підставою для нарахування податкового кредиту є видана зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних податкова накладна із заповненням всіх обов`язкових реквізитів.

Згідно з матеріалами справи 01.04.2020 між ТОВ «Верба-ВВ» (замовник) укладено з ФОП ОСОБА_1 (виконавець) договір № 23 надання послуг по виготовленню готової продукції з давальницької сировини та фасування, предметом якого є надання виконавцем по завданню замовника за плату послуг по виготовленню та фасуванню паливних гранул, пелетів з сировини та матеріалів замовника протягом терміну дії цього договору. 
Згідно з Додатковими угодами до вказаного договору вартість виконаних робіт по виготовленню 1 тонни готової продукції складає 1440,00 грн, вартість виконаних робіт по фасуванню 1 тонни готової продукції складає 300,00 грн.
За цим договором у червні 2020 виконавець надав позивачу такі послуги: 
- з давальницької переробки паливних гранул (виготовлено 578,980 т) на загальну суму 833 731,20 грн, в тому числі ПДВ 138 955,20 грн, згідно з актом надання послуг від 30.06.2020 № 42; 
- з давальницької переробки паливних гранул (зафасовано 578,980 т) на загальну суму 173 694,00 грн, в тому числі ПДВ 28 949,00 грн, згідно з актом надання послуг від 30.06.2020 № 43. 

Факт надання Товариством виконавцю необхідної сировини для виготовлення вказаних вище паливних гранул підтверджується актами приймання-передачі; факт виготовлення та фасування виконавцем 578,980 т паливних гранул - звітами виробництва; факт перевезення сировини (від замовника до виконавця) та готової продукції (від виконавця до замовника) -  товарно-транспортними накладними. 
Розрахунки за надані послуги проведено частково, що підтверджується наявними платіжними дорученнями (т. 1 а. с. 137 - 140; т. 2 а. с. 179 - 180, 181 - 250; т. 3 а. с. 1 - 138, 139 - 140). 

23.04.2020 між ФОП ОСОБА_1 (продавець) та позивачем (покупець) укладено договір купівлі-продажу № 3, за умовами якого продавець передає у власність покупця паливну гранулу (товар), а покупець приймає та оплачує товар.
На виконання умов цього договору у червні 2020 продавець поставив ТОВ «Верба-ВВ» паливні гранули (92 т) на суму 220 800,00 грн, в тому числі ПДВ 36 800,00 грн, згідно з видатковою накладною від 02.06.2020 № 31, паливні гранули (92 т) на суму 220 800,00 грн, в тому числі ПДВ 36 800,00 грн, згідно з видатковою накладною від 15.06.2020 № 34, та товарно-транспортними накладними 

Також 01.01.2020 між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та ТОВ «ВЕРБА-ВВ» (орендар) було укладено договір оренди майна № 1, за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне володіння та користування на умовах оренди майно, перелік якого визначається у Додаткових угодах до Договору .
На виконання умов цього договору у червні 2020 ФОП ОСОБА_1 надав позивачу послуги оренди майна на загальну суму 81 000,00 грн згідно з актами надання послуг. 

Також 15.11.2019 між ФОП ОСОБА_1 (орендодавець) та позивачем (орендар) було укладено договір оренди майна від № 47, за умовами якого орендодавець передав у користування майно, перелік якого визначено у додаткових угодах до вказаного договору. 
Згідно Додаткової угоди № 2 до договору від 15.11.2019 № 47 вартість оренди становить 180 000,00 грн за місяць оренди. 
На виконання умов вказаного договору у червні 2020 ФОП ОСОБА_1 надав позивачу послуги оренди обладнання для сушильних камер (3 шт.) на суму 180 000,00 грн. згідно з актом надання послуг (т. 1 а.с. 115 - 120, 123, 129 - 134; т. 3 а.с. 140, 167 - 179).

На спростування висновків контролюючого органу про те, що ФОП ОСОБА_1 не міг надати позивачу вказані послуги з виготовлення паливних гранул з давальницької сировини, послуги оренди обладнання для сушильних камер та поставки паливних гранул, позаяк: 
1) згідно з податковою звітністю за формою № 20-ОПП у нього відсутні виробничі потужності (власні, орендовані) для переробки сировини на давальницьких умовах; 
2) згідно звіту 1ДФ за ІІ квартал 2020 року у ФОП ОСОБА_1 є 4 найманих працівника по трудовому договору та виплачено дохід самозайнятим особам (6 осіб) у розмірі 380 800,00 грн, що свідчить про недостатню кількість працівників для надання послуг з переробки по давальницькій сировині та пакування; 
3) згідно з наявної інформації та баз даних ДПС не встановлено придбання ФОП ОСОБА_1 обладнання для сушильних камер чи послуг по його оренді у третіх осіб, при цьому ні договором від 15.11.2019 № 47, ні додатками до нього не зазначено, що передані ТМЦ формують комплекс обладнання для сушильних камер, позивачем були надалі такі документи.
На підтвердження наявності у нього матеріальних ресурсів надано: 
- договір купівлі-продажу від 01.04.2020 № 01/04/20, укладений з ФОП ОСОБА_5 , за яким придбано обладнання «Бум без передньої гідравлічної частини» (2 шт.) на підставі видаткової накладної від 10.04.2020 № 17 та відповідних платіжних доручень; 
- договір поставки обладнання від 04.03.2020 № 67, укладений з ТОВ «Пакувальні технології», за яким придбано обладнання «Фасувально-пакувальна лінія» на підставі видаткової накладної від 03.04.2020 № 146 та платіжних доручень; 
- договір купівлі-продажу від 17.12.2019 № 17/12/19, укладений з ТОВ «Майстер-Вуд», за яким придбано обладнання «4-х сторонній струг верстат «Компакт» та «верстат калібровальний мoд. H-P4/J» на підставі видаткових накладних від 17.12.2019 № МВ-0000003 та № МВ-0000002 та відповідного платіжного доручення; 
- договір купівлі-продажу від 13.09.2019 № 13, укладений з ФОП ОСОБА_6 , за яким придбано обладнання «Верстат фрезерування фаски дошки піддона СФ-1200» на підставі видаткової накладної від 16.09.2019 № 52 та відповідного платіжного доручення;  
- договір поставки від 09.07.2019 № AІІ 049/19, укладений з ТОВ «Атлас Копко Україна», за яким придбано обладнання «Компресор GA15VSD+FF СЕ» на підставі видаткової накладної від 07.08.2019 № 0000917455 та відповідного платіжного доручення;
- договір купівлі-продажу від 05.08.2019 № 5/08/19, укладений з ФОП ОСОБА_7 , за яким придбано обладнання «Пристрій торцювальний ЦПП-45» та «Рольганг ЦПП-45» на підставі видаткової накладної від 07.08.2019 № РН-0000140 та відповідних платіжних доручень;
- договір купівлі-продажу обладнання від 16.01.2018, укладений з ОСОБА_8 , за яким придбано обладнання «Сушильний комплекс на базі АВМ-0,65» та «Лінія гранулювання на базі ОГМ-1,5» згідно акту приймання-передачі від 16.01.2018. 
На підтвердження наявних виробничих потужностей надано акт обстеження наявності обладнання та здійснення діяльності з виробництва паливної гранули (пелет) ФОП ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 від 22.09.2020 № 1346/3.24, складений Дубівською сільською радою Ковельського району Волинської області; оборотно-сальдову відомість по рахунку 10 за ІІ квартал 2020 року, витяг із матеріалів, у яких обґрунтовуються обсяги викидів для отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами для ФОП ОСОБА_1 , складений ТОВ «Центр зелених інновацій» (т. 3 а. с. 183 - 213, 238 - 245).
На спростування доводів контролюючого органу про те, що згідно з наявної інформації та баз даних ДПС не встановлено придбання ФОП ОСОБА_1 обладнання для сушильних камер чи послуг по його оренді у третіх осіб, при цьому ні договором від 15.11.2019 № 47, ні додатками до нього не зазначено, що передані ТМЦ формують комплекс обладнання для сушильних камер, позивачем зазначено і судом встановлено, що  ФОП ОСОБА_1 придбав товарно-матеріальні цінності (далі - ТМЦ) до обладнання для сушильних камер, яке надалі було орендоване позивачем, згідно договору від 15.11.2019 № 47, у ТОВ «АНВ Електрик», ТОВ «ЕЛТЕХ Україна», ТОВ «Виробнича компанія Галактик», ТОВ «Укртехенергосервіс», ТОВ «Гіпер груп», ТОВ «Куплер», ТОВ «Атланта сіті центр», ФОП ОСОБА_9 , ТОВ «АВ метал груп», що підтверджується видатковими накладними: № 1462 від 30.09.2019; № 206 від 26.07.2019; № 207 від 26.07.2019; № 249 від 04.09.2019; № 330 від 08.11.2019; № 331 від 08.11.2019; № 398 від 03.10.2019; № 4125 від 23.08.2019; № 4680 від 18.09.2019; № 03/10 від 03.10.2019; № 375 від 03.09.2019; № 1208 від 23.08.2019; № 1393 від 18.09.2019; № 1472 від 30.09.2019; № РН-0000045 від 30.07.2019; № 18018281 від 01.08.2019; № 18018282 від 01.08.2019; № 18020668 від 23.08.2019; № 18017748 від 26.07.2019; № 18019724 від 15.08.2019; № 18019915 від 16.08.2019; № 18020358 від 21.08.2019; № 18021204 від 30.08.2019; № 18021208 від 30.08.2019; № 18021435 від 03.09.2019 (т. 3 а. с. 214 - 237).
А незазначення в договорі від 15.11.2019 № 47 та додатках до нього про те, що вказані ТМЦ формують комплекс обладнання для сушильних камер, не спростовує факт придбання ФОП ОСОБА_1 таких ТМЦ та не свідчить про ненадання останнім послуг позивачу з оренди обладнання згідно вказаного договору.
Також в акті перевірки зазначено, що згідно звіту 1ДФ за ІІ квартал 2020 року ФОП ОСОБА_1 відображено 4 найманих працівника по трудовому договору та виплачено доходу самозайнятим особам (6 осіб) у розмірі 380 800 грн, що свідчить про достатню кількість працівників для надання вищезазначених послуг, що спростовує доводи контролюючого органу про відсутність у ФОП ОСОБА_1 необхідної кількості працівників для надання послуг з переробки по давальницькій сировині та пакування.
Відтак, вказані первинні документи спростовують висновки контролюючого органу щодо неможливості здійснення вищевказаних господарських операцій між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Верба-ВВ» через відсутність трудових і матеріальних ресурсів.

Також, 01.08.2019 між ТОВ «Верба-ВВ» (замовник) та ФОП ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір № 5 надання послуг по виготовленню готової продукції з давальницької сировини, за яким виконавець надає за завданням замовника за плату послуги по виготовленню паливних гранул, пелетів з сировини замовника протягом терміну дії цього договору. 
За Додатковою угодою № 3 від 01.05.2020 до вказаного договору вартість виконаних робіт по виготовленню 1 тонни готової продукції складає 1440,00 грн 
На виконання умов вказаного договору у червні 2020 виконавець надав Товариству послуги з давальницької переробки паливних гранул (виготовлено 466,200 т) на загальну суму 671 328,00 грн, в тому числі ПДВ 111888,00 грн, згідно з актом надання послуг від 30.06.2020 № 7.
Факт надання замовником виконавцю необхідної сировини (тирси) для виготовлення вказаних вище паливних гранул підтверджено актами приймання-передачі, а факт виготовлення виконавцем паливних гранул та передача їх замовнику - відповідними звітами виробництва та актами приймання-передачі (т. 4 а.с. 28 - 32, 76 - 116).
На спростування доводів контролюючого органу про те, що ФОП ОСОБА_10 не міг надати вищевказані послуги у зв`язку з відсутністю у нього трудових ресурсів та виробничих потужностей, виходячи із специфіки та задекларованого обсягу наданих послуг, позивачем зазначено і судом встановлено, що 02.09.2019 між ФОП ОСОБА_11 (продавець) та ФОП ОСОБА_12 (покупець) було укладено договір від № 3 купівлі-продажу обладнання, за яким останній придбав обладнання «Комплекс гранулювання на базі гранулятора ОГМ 1,5».
Згідно додаткової угоди № 1 від 02.09.2019 до цього договору обладнання «Комплекс гранулювання на базі гранулятора ОГМ 1,5» складається із сушильного комплексу на базі АВМ – 0,65 та комплексу гранулювання на базі гранулятора ОГМ 1,5. 
Згідно акту приймання-передачі від 02.09.2019 обладнання «Комплекс гранулювання на базі гранулятора ОГМ 1,5» передано покупцю). 
Також, згідно з оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 10 за травень - липень 2020 р. у ФОП ОСОБА_13 є виробничі потужності, в тому числі обладнання – лінія гранулювання на базі гранулятора ОГМ 1,5 з сушильним комплексом на базі АВМ – 0,65 (т. 4 а. с. 117 - 119. 121).
Крім того, ФОП ОСОБА_2 . Управління екології та природних ресурсів Волинської обласної державної адміністрації видало дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № 722184001-3 від 05.04.2019, що додатково підтверджує те, що цей підприємець виготовляє паливні гранули на цьому обладнанні.
А доводи контролюючого органу про відсутність в останнього достатньої кількості працівників для надання вищезазначених послуг спростовуються звітом 1ДФ за ІІ квартал 2020 року, де ФОП ОСОБА_12 відображено 5 найманих працівників по трудовому договору та виплачено доходу самозайнятим особам (5 осіб) у розмірі 51 055,00 грн, про що зазначено в акті перевірки. 
Відтак, є безпідставними доводи контролюючого органу про неможливість фактичного надання позивачу послуг переробки давальницької сировини ФОП ОСОБА_12 у зв`язку з відсутністю трудових ресурсів та виробничих потужностей.

За висновками акту перевірки до бюджетного відшкодування за червень 2020 ТОВ «Верба-ВВ» включено суму ПДВ, сформовану від ФОП ОСОБА_1 , у розмірі 82 783,33 грн, в т.ч.: на суму 43900,00 грн із періодом травня 2020 (послуги оренди пристрою торцювального ЦПП-45 – 467,00 грн, послуги оренди обладнання для сушильних камер (3 шт.) - 2783,33 грн та послуги з давальницької переробки паливних гранул (виготовлено 455,325 т) - 40650,00 грн) та на суму 38883,33 грн із періодом квітня 2020 (послуги оренди обладнання для сушильних камер (3 шт.) – 27217,00 грн та послуги оренди екскаватора AT1AS 1604 35950 АС -16667,00 грн) (т. 1 а. с. 65). 
За результатами документальної невиїзної перевірки ТОВ «Верба-ВВ» з питань правомірності формування від`ємного значення з ПДВ за березень - травень 2020 р. та декларування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за травень 2020 (акт від 07.08.2020 № 10084/03-20-04-02/39231747) зменшено суму податкового кредиту платника по постачальнику ФОП ОСОБА_1 на загальну суму  2556 042,52 грн, в т.ч. ПДВ 426 007,08 грн, зокрема: за березень 2020 р. - 30 000 грн, за квітень 2020 р. - на суму 87 216,65 грн та за травень 2020 р. - на суму 308 790,42 грн по послугах з виготовлення паливних гранул з давальницької сировини, послугах оренди обладнання для сушильних камер та поставки паливних гранул.
До бюджетного відшкодування за червень 2020 року зайво включено ПДВ всього на суму 38 633,33 грн, в т.ч. на суму 38 633,33 грн із періодом травня 2020 р. (стосується господарських операцій з ФОП ОСОБА_2 за послуги переробки з давальницької сировини - виробництво паливних гранул (448,040 т)), так як податковий кредит травня 2020 року знято згідно з актом перевірки від 07.08.2020 № 10084/03-20-04-02/39231747, відповідно від`ємне значення, сформоване по податкових накладних травня 2020 року, відсутнє на суму ПДВ у розмірі 38 633,33 грн (т. 1 а. с. 65).

Згідно акта перевірки до бюджетного відшкодування за червень 2020 р. ТОВ «Верба-ВВ» включено ПДВ, сформовану від ФОП ОСОБА_4 всього на суму 144 391,66 грн в т.ч. на суму 85 983,33 грн із періодом травня 2020 р. (надання послуг пакування продукції - 52 650 грн, будівельні роботи за адресою: с. Любитів, вул. Вокзальна, 9 - 33 333,33 грн) та на суму 58 408,33 грн із періодом червня 2020 р. (надання послуг пакування продукції - 33 025 грн, будівельні роботи за адресою: с. Любитів, вул. Вокзальна, 9 - 25 383,33 грн). Проведеною документальною невиїзною перевіркою ТОВ «Верба-ВВ» з питань правомірності формування від`ємного значення з ПДВ за березень 2020 р. - травень 2020 р. та декларування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за травень 2020 р. (акт від 07.08.2020 № 10084/03-20-04-02/39231747) зменшено суму податкового кредиту платника по постачальнику ФОП ОСОБА_4 на суму 80 616,67 грн, в т.ч. за квітень 2020 р. - на суму 47 283,33 грн та за травень 2020 р. - на суму 33 333,33 грн по будівельних роботах (т. 1 а. с. 92).

Відтак, у порушення вимог п. 200.1 та абз. «б» п. 200.4, п. 200.14 ст. 200 ПК України, п. 5 розд. V Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 № 21, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за № 159/28289, Товариством завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ, задекларовану на рахунок платника у банку по декларації за червень 2020 р. у розмірі 38 633,33 грн (стосується господарських операцій з ФОП ОСОБА_2 ), у розмірі 70 650,00 грн (стосується господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 ) та у розмірі 33 333,33 грн, стосується господарських операцій з ФОП ОСОБА_4 ), позаяк сформоване від`ємне значення у рядку 16.1. декларації за червень 2020 по податкових накладних квітня-травня 2020 зменшено за результатами акту документальної невиїзної перевірки ТОВ «Верба-ВВ» від 07.08.2020 № 10084/0320-04-02/39231747 (т. 1 а. с. 56 - 57, 65, 92).

Пунктом 44.1 статті 44 ПК України визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 996-XIV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Відповідно до частини першої статті 9 вказаного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. 
Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкової ознаки господарської операції кореспондується з нормами ПК України.
За вимогами частини другої статті 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, згідно з вимогами пункту 1 статті 9 Закону № 996-XIV, є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена пунктом 1.2 глави 1 та пунктами 2.2, 2.4, 2.16 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 за № 88; зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704, (далі - Положення № 88) відповідно до яких господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування.
Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.
Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать нормативно-правовим актам, встановленому порядку приймання, зберігання і витрачання грошових коштів, товарно-матеріальних цінностей та іншого майна, порушують договірну і фінансову дисципліну, завдають шкоди державі, власникам, іншим юридичним і фізичним особам.

За змістом вказаних норм, наявність господарських операцій з придбання товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності є визначальною умовою для виникнення права на формування податкового кредиту.
При цьому, відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку. Разом з тим, для підтвердження цих даних можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені з дотриманням вимог законодавства і за результатами фактичного здійснення господарської операції,
Тобто, правові наслідки в податковому обліку створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто ті, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника податків.

Згідно правових висновків Верховного Суду, викладених, зокрема, у постановах від 11.09.2018 (справи № 826/15653, 805/2316/16-а) від 19.09.2018 (справа № 2а-2104/12/1370) на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.

Податкове законодавство не встановлює конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Тобто, будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
Відтак, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту (податкових зобов`язань).

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 27.10.2015 № 21-1555а15 та від 22.09.2015 № 21-1526а15 та узгоджуються з правовим висновком у постанові Верховного Суду від 20.02.2018 у справі № 814/328/15.

Також встановлено, що на підставі акта перевірки від 07.08.2020 № 10084/03-20-04-02/39231747 контролюючий орган 08.09.2020 прийняв податкові повідомлення-рішення за №№ 0001460402, 0001460402, 0001470402, 0001450402, які були оскаржені ТОВ «Верба-ВВ» у судовому порядку.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі №140/16631/20, яке набрало законної сили 21.07.2021, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області за №№ 0001460402, 0001460402, 0001470402, 0001450402.

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позаяк спірні правовідносини у справі № 140/16631/20 були аналогічні правовідносинам у цій справі (лише стосувалися іншого періоду), колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами суду першої інстанції в тому, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі, яке набрало законної сили, встановлено реальність господарських операцій ТОВ «Верба-ВВ» з контрагентами, зокрема, з ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 за період, що перевірявся і під час планової перевірки позивача, за наслідками якої винесено оскаржувані в рамках цієї справи податкові повідомлення-рішення.
Так, при розгляді справи № 140/16631/20, судом були досліджені первинні документи, на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі договорів із зазначеним вище контрагентами позивача. 
Суд у цій справі зазначив, що посилання податкового органу на відсутність у контрагентів матеріальних чи трудових ресурсів не виключає реальної можливості виконання господарських операцій та не свідчить про нереальність виконання договору. Відсутність у спірних контрагентів матеріальних чи трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ними господарських операцій та не свідчить про одержання необґрунтованої вигоди покупцем, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аустафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товарів/послуг має підтверджуватися належними, допустимими та достатніми доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях, обумовлених лише посиланням на недостатність у контрагента-покупця послуг матеріальних чи трудових ресурсів. Також посилання контролюючого органу на податкову інформацію щодо контрагентів позивача як на підставу для відмови в задоволенні позову суд не взяв до уваги, оскільки податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни та правильності ведення ними податкового або бухгалтерського обліку, зокрема, від подання звітності за формою № 20-ОПП. 
Суд дійшов висновку, що податковий орган може встановити наявність або відсутність порушень платником податків вимог податкового, валютного та іншого законодавства виключно за наслідками дослідження первинних документів такого платника податків, а відтак посилання податкового органу на податкову інформацію щодо контрагента позивача не має правових наслідків, тобто не може вважатись доказом у розумінні ст. 69 КАС України.

Тобто, рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10.03.2021 у справі № 140/16631/20, яке набрало законної сили, підтверджено право позивача на формування податкового кредиту за господарськими операціями з контрагентами з ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 , при цьому, відповідно до вищевказаних приписів частини четвертої статті 78 КАС України, вищевказані обставини не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи і додатково спростовують висновки контролюючого органу в справі, що розглядається.

Зважаючи на зазначене, висновки контролюючого органу щодо завищення Товариством суми бюджетного відшкодування ПДВ, задекларованої на рахунок платника у банку по декларації, за червень 2020 у розмірі 38 633,33 грн (стосується господарських операцій з ФОП ОСОБА_2 ), у розмірі 70 650,00 грн (стосується господарських операцій з ФОП ОСОБА_1 ) та у розмірі 33 333,33 грн (стосується господарських операцій з ФОП ОСОБА_4 ), оскільки сформоване від`ємне значення у рядку 16.1 декларації за червень 2020 по податкових накладних квітня-травня 2020 зменшено за результатами акту документальної невиїзної перевірки ТОВ «Верба-ВВ» від 07.08.2020 № 10084/0320-04-02/39231747, є протиправними та необґрунтованими, та такими, що додатково спростовуються рішенням суду в іншій справі, що набрало законної сили.

01.01.2020 між Товариством (замовник) та ФОП ОСОБА_3 (виконавець) укладено договір № 2 про надання послуг, за умовами якого виконавець зобов`язався надати замовнику послуги по технічному обслуговуванню автотранспорту, що визначені Додатками до договору. 
Згідно з додатковими угодами № 1 та № 4 від 01.01.2020 та від 01.06.2020 до цього Договору вартість послуги по технічному обслуговуванню автотранспорту з 01.03.2020 складає 4000,00 грн за одну одиницю транспортного засобу в місяць, кількість транспортних засобів, що підлягають технічному обслуговуванню з 01.06.2020 - 22 одиниці. 
У червні 2020 виконавець надав замовнику послуги по ремонту та технічному обслуговуванні автомобільного транспорту (22 один.) на загальну суму 88 000,00 грн, в тому числі ПДВ 14 666,67 грн, згідно з актом надання послуг від 30.06.2020 № 51. 
Розрахунки за надані послуги проведено повністю згідно з платіжними дорученнями.
Вказані транспортні засоби (22 один.) позивач орендує у інших осіб згідно договорів оренди транспортних засобів, що також підтверджується актами приймання-передачі транспортних засобів, актами наданих послуг, платіжними дорученнями. 
Перелік транспортних засобів та вид робіт, по яким здійснювалось технічне обслуговування зазначено в звіті до акту надання послуг від 30.06.2020 № 51. А первинними документами підтверджено придбання позивачем запчастини до транспортних засобів, які списувалися внаслідок ремонту автомобілів ФОП ОСОБА_3 .
Актом обстеження діяльності ФОП ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 від 14.05.2020, складеного комісією Виконавчого комітету Любитівської сільської ради Ковельського району Волинської області, підтверджено те, що ФОП ОСОБА_3 займається ремонтом та технічним обслуговуванням автомобільного транспорту на території ТОВ «Верба-ВВ» за адресою: Волинська область, село Любитів, вулиця Вокзальна, 9 (т. 4 а. с. 157 - 163, 174 - 244, 250; т. 5 а. с. 1 - 116, 122).

З приводу покликань контролюючого органу на ненадання до перевірки заявок на ремонт та ТО транспортних засобів, актів огляду ТЗ, звітів матеріально-відповідальних осіб, актів прийому-передачі автомобіля, запчастини, тощо колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що такі не є визначальними для цих операцій і відсутність окремих документів не є підставою для висновку про відсутність господарської операції. Ступінь деталізації опису господарської операції у первинному документі законодавством не встановлено. Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних видно, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Відсутність максимальної деталізації виду виконаних послуг не перешкоджає прийняттю цих документів до обліку та не є свідченням відсутності виконаних господарських операцій. Позаяк з року випуску транспортних засобів, за якими здійснювалось технічне обслуговування згідно з актом надання послуг від 30.06.2020 № 51 пройшов значний проміжок часу, вони потребують періодичного технічного обслуговування, відтак, з урахуванням встановлених у справі обставин, доводи відповідача про нереальність здійснення господарських операцій з ФОП ОСОБА_3 є безпідставними (т. 4 а. с. 163).

Також судом встановлено, що в червні 2020 року Товариство придбало у ПП «Ковель-Будпостач» бетон М-150 та бетон М-200 (70 т) на загальну суму 112 020,00 грн, в тому числі ПДВ 18 670,00 грн, згідно договору поставки від 13.01.2020 № 38 та видаткових накладних від 04.06.2020 № РН-0001073, № РН-0001074, № РН-0001075, від 09.06.2020 № РН-0001091, № РН-0001092, від 10.06.2020 № РН-0001100, від 12.06.2020 №РН-0001124, від 18.06.2020 № РН-0001157, від 26.06.2020 № РН-0001252. 
Перевезення цього бетону здійснювалось згідно товарно-транспортних накладних постачальником ПП «Ковель-Будпостач» за адресою: с. Любитів, Ковельський район, Волинська область (т. 5 а. с. 123 - 149).

З огляду на те, що вказаний вище бетон був доставлений за адресою: с. Колодяжне, Ковельський район, Волинська область, що не відповідає фактичній адресі здійснення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Верба-ВВ», контролюючий орган дійшов висновку, що придбаний позивачем бетон в кількості 70 т використано не у господарській діяльності, внаслідок чого занижено податкове зобов`язання з ПДВ за червень 2020 р. на загальну суму 18 670,00 грн.
Проте, як встановлено судом і видно із акта перевірки, Товариство орендує ряд нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_2 і фактично здійснює свою господарську діяльність за вказаною адресою. Встановлено, що придбаний позивачем у червні 2020 р. бетон був використаний ним для ремонту виробничого цеху згідно договору підряду, облаштування площадки під системою вентиляції та кондиціювання повітря виробничого цеху та монтажу станка для обкорювання корки «САMBIO», про що свідчать відповідні акти про списання матеріалів (т. 1 а. с. 37, т. 5 а. с. 150 - 156).
Відтак, доводи контролюючого органу про використання Товариством придбаного бетону в кількості 70 т не у господарській діяльності, в результаті чого занижено податкове зобов`язання з ПДВ за червень 2020 на загальну суму 18 670,00 грн, спростовуються зібраними у справі доказами, а відтак є безпідставними.

Як встановлено в ходу судового розгляду справи, долучені до справи документи первинного бухгалтерського обліку відповідають вимогам законодавства та розкривають суть і зміст спірних господарських операцій та в своїй сукупності підтверджують реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПП «Ковель-Будпостач». 
При цьому, судом першої інстанції було надано належну оцінку доказам та іншим обставинами, що спростовують позицію контролюючого органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо порушень Товариством порядку формування від`ємного значення з ПДВ за квітень - червень 2020 р. та декларування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за червень 2020 р.

Суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги покликання контролюючого органу на податкову інформацію як на підставу для відмови в задоволенні позову, позаяк податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентами податкової дисципліни, при тому, що така інформація не є належним доказом в розумінні процесуального Закону, а відповідно до статті 61 Конституції України та статті 47 ПК України в Україні діє принцип індивідуальної (в т.ч. податкової) відповідальності.

Вказане відповідає висновкам Верховного Суду, висловленим зокрема у постановах від 24.01.2018 у справі № 824/942/13, від 14.03.2018 у справі № 803/1198/16.

Також неналежне виконання іншими платниками податків податкових обов`язків не може бути підставою для відповідальності іншого платника податків. Якщо контрагент не виконав свого зобов`язання щодо правомірного формування податкового кредиту чи податкових зобов`язань з ПДВ щодо сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи. 

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 17 листопада 2020 року у справі № 816/5040/14 норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Зазначене підтверджується і практикою Європейського суду з прав людини: рішення від 09 січня 2007 року (заява № 803/02) у справі «Інтерсплав проти України»; рішення від 22 січня 2009 року (заява № 3991/03) «Справа БУЛВЕС проти Болгарії»; рішення від 18 березня 2010 року (заява № 6689/03) у справі «Бізнес Супорт Центр» проти Болгарії».

Отже, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками товару від виконання податкових зобов`язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та праві на отримання бюджетного відшкодування. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, а повинні бути підтверджені належними, достатніми, достовірними доказами із законних джерел у їх взаємній сукупності.

Враховуючи вказане, висновки контролюючого органу про вчинення позивачем зазначених вище порушень (заниження податкових зобов`язань за червень 2020 (р. 9 декларації) у розмірі 18 670,00 грн, завищення суми податкового кредиту за червень 2020 р. (р. 10.1 декларації) у розмірі 381 560,00 грн, завищення суми від`ємного значення різниці між сумою податкових зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (р. 19 декларації) у розмірі 400 230,00 грн, завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість заявлену на поточний рахунок платника у декларації за червень 2020 у розмірі 174 318,00 грн та завищення рядка 21 декларації за червень 2020 у розмірі 368 529,00 грн) є безпідставними та спростовуються наявними у справі доказами.

Тобто, судом першої інстанції в повній мірі встановлено фактичні обставини справи, детально досліджено спірні господарські операції позивача з контрагентами, надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів, наведених контролюючим органом як в запереченні на позовну заяву так і апеляційній скарзі, у зв`язку з чим, відсутні підстави вважати, що обставини справи встановлено не повно чи неправильно, а отже і наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі щодо цього не спростовують правильних по суті висновків судів попередніх інстанцій.

За наведених вище обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позову шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень ГУ ДПС у Волинській області від 22.09.2020 № 0012600402 та № 0012020402.

Решта доводів апеляційної скарги на законність рішення суду першої інстанції не впливають та висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак не потребують додаткового аналізу.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Тобто, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Варто зауважити, що доводи апеляційної скарги відповідача фактично зводяться до переоцінки доказів та непогодження з ухваленим рішенням з тих самих підстав, які були заявлені в акті перевірки та в ході судового розгляду в суді першої інстанції, які були досліджені судом першої інстанції та спростовані наявними у справі доказами; якихось додаткових доводів, які не були досліджені в суді першої інстанції, апелянтом в апеляційній скарзі не наведено. 

Позаяк відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів не переглядає справу в частині, яка не була оскаржена, зокрема в частині відшкодування судових витрат.

За таких обставин колегія суддів приходить до переконання, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, та погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність задоволення позовних вимог.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.   

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

                                                    П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року в адміністративній справі № 140/17676/20 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена у повному обсязі 04 листопада 2022 року.