ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/2259/21  Номер провадження 22-ц/814/2860/22	 Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача   Дряниці Ю.В.,
суддів: Пилипчук Л.І., Хіль Л.М.,
розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників процесу апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 – адвоката Карелова Костянтина Юрійовича на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2021 року за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,-
в с т а н о в и в :
У квіттні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину
В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 07.07.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню дитину -   ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюб розірваний 24.10.2017 року Московським районним судом м. Харкова. Позивачка з 01.04.2017 року та по теперішній час проживає разом з донькою окремо від відповідача, донька повністю перебуває на її утриманні. 
Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова визначено місце постійного проживання неповнолітньої дитини  ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою проживання позивача. 
Позивачка зазначає, що відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання доньки не надає.
Просить суд стягнути з   ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини  ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту розірвання шлюбу, а саме з 24.10.2017 року, до досягнення дитиною повноліття, та (або) у разі продовження навчання ОСОБА_3 , до його закінчення.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2021 року позовні вимоги   ОСОБА_2  про стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволено частково.
Стягнуто з   ОСОБА_1 , на користь   ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітної дитини -   ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07.04.2021 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з   ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. 
Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів з   ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2 , у розмірі аліментів за один місяць.
Рішення оскаржив відповідач через свого представника, який в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким сьягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку щомісяця.
Вказує, що висновок місцевого суду про можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця ґрунтується на припущеннях.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду – без змін. 
Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з підстав, передбачених ст. 375 ЦПК України.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони з 07.07.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний 24.10.2017 року Московським районним судом м. Харкова, а.с. 6.
Судовим розглядом встановлено, що відповідач змінив прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 ».
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої дитини  ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 03.02.2010 року Фрунзенським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 71), а.с. 9.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.11.2020 року визначено місце проживання ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_2 (а.с. 7).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, проте, позовні вимоги щодо стягнення аліментів у разі продовження навчання в порядку ст. 198, 199 СК України повинні розглядатись за новим позовом, а стягнення необхідно проводити з дати звернення позивача до суду з вказаним позовом.
При цьому суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір аліментів відповідає положенням ч.2 ст.182, ч.5 ст.183 СК України щодо розміру аліментів на одну дитину та не порушують прав відповідача відповідно до вимог ст. 128 КЗпП і ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду.
Відповідно достатті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.
Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2,3 ст. 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Положеннями ч. 5 ст. 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. 
Тобто, наведена норма визнає безспірним розміром аліментів на одну дитину-  одну чверть від доходу платника аліментів. 
Згідно статей 13, 81 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Установлено, що відповідач є працездатною особою, а тому може сплачувати аліменти на утримання дочки. Суд першої інстанції звернув увагу на те, що відповідач не заперечував того факту, що працює не офіційно, а розмір свого щомісячного заробітку довести не може.
При цьому, відповідачем не надано доказів незадовільного стану здоров`я та матеріального становища.
Доводи апеляційної скарги, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено можливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі колегія суддів не приймає до уваги, оскільки відповідач встановлені судом обставини не спростував, та належних та допустимих доказів незадовільного майнового стану не надав.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що позовна вимога про стягнення аліментів на неповнолітню дитину в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача щомісячно до досягнення нею повноліття підлягає задоволенню, оскільки позивачем доведено обґрунтованості заявленого розміру аліментів.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду, яке ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим, колегія суддів, приходить до висновку про залишення рішення місцевого суду без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 381, 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 – адвоката Карелова Костянтина Юрійовича залишити без задоволення.
Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04 жовтня 2021 року залишити беззмін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач  Ю. В. Дряниця

Судді:  Л.І. Пилипчук

    Л.М. Хіль