П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/15644/21-а 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Мультян Марина Бондівна 
Суддя-доповідач:  Смілянець Е. С. 
14 листопада 2022 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Драчук Т. О.  Полотнянка Ю.П. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратури на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в листопаді 2021 року позивач, ОСОБА_1 , звернулася в суд з позовом до Вінницької обласної прокуратури (відповідача) з вимогами визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні, а також стягнути на її користь вихідну допомогу в розмірі 8506,93 гривень, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 03.08.2022 позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії Вінницької обласної прокуратури щодо не нарахування та не виплати вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 . Стягнув з Вінницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 8251,05 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Судове рішення мотивоване тим, що оскільки позивача звільнено на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, позивач набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що суд в своєму рішенні неправильно зазначив підстави звільнення позивача, а саме пункт 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (в наслідок ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури). Відповідно до наказу керівника Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_1 звільнена на підставі п.п.2 п.19 розділу ІІ Закону України від 19.09.2019 року № 113-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (неуспішне проходження атестації). Законом, що регулює статус прокурорів та відповідно має статус спеціального, є Закон № 1697-VII. Водночас, з дня набрання чинності Законом №113-ІХ, а саме з 25.09.2019, особливості застосування до прокурорів положень п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 40, ст. ст. 42, 42-1, ч. ч. 1-3, ст. 49-2, ст. 74, ч. 3 ст. 121 КЗпП України, на які посилається позивач, встановлюється Законом № 1697-VІІ. Отже, з 25.09.2019, на переконання сторони відповідача, саме положення вищевказаного Закону, а не КЗпП України, поширюються на правовідносини між ОСОБА_1 та Вінницькою обласною прокуратурою.
Вважає, що стан правової визначеності щодо подальших дій роботодавця у разі неуспішного проходження будь якого етапу атестації прокурором позбавляє його права, зокрема на виплату вихідної допомоги, яка не передбачена спеціальним законодавством.
Також зазначає, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2022 року, позовні вимоги задоволено частково, зокрема, поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області з 23 жовтня 2021 року, що вказує на безпідставність позову в частині нарахування та виплати вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу позивач звертає увагу, що Верховний Суд у рішеннях з аналогічних спорів прийшов до висновку, що частиною п`ятою статті 51 Закону № 1697-VII та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже, не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 працювала на посаді прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області з 15 грудня 2015 року, про що свідчить відповідний запис у трудовій книжці серії НОМЕР_1 .
20 жовтня 2021 року керівником Вінницької обласної прокуратури видано наказ №1364к про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області та з органів прокуратури на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу II “Прикінцеві положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” з 22 жовтня 2021 року.
Згідно з розрахунковим листом за 2021 рік, при звільненні ОСОБА_1 нараховано наступні види виплат: оклад за 13 робочих днів (104 години); надбавка за вислугу років за 13 робочих днів (104 години); компенсація за невикористану відпустку в календарних днях (44 днів); індексація доходів; виплата лікарняних (4 дні).
Загальна сума виплат склала 29151,65 грн.
Однак, як зазначає позивач, їй не нараховано та не виплачено вихідну допомоги при звільненні, у зв`язку з чим остання звернулася до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Так, правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України від 14 жовтня 2014 №1697-VII “Про прокуратуру”.
Відповідно до Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” №113-IX від 19 вересня 2019 року статтю 51 Закону України "Про прокуратуру" доповнено частиною п`ятою, згідно з якою на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.
Згідно із статтею 44 Кодексу законів про працю України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-IX від 19 вересня 2019 року статтю 40 Кодексу законів про працю України доповнено частиною п`ятою.
Відповідно до частини 5 статті 40 Кодексу законів про працю України особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
Слід також зазначити, що Законом України "Про прокуратуру" не врегульовано питання виплати вихідної допомоги у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
При цьому, Закон України "Про прокуратуру" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у зв`язку із звільненням прокурорів, проте Кодекс законів про працю України регулює трудові правовідносини, що виникли між працівником і роботодавцем в тій частині, що не врегульовано спеціальним законом.
Разом з тим, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано ті чи інші спірні правовідносини.
Подібна позиція Верховного Суду міститься в постанові від 31.01.2018  у справі № 820/1119/16.
Водночас, застереження щодо виплати прокурорам вихідної допомоги при звільненні чинне законодавство не містить.
При цьому слід зазначити, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29 грудня 2021 року провадження у цій справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницької обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії було зупинено до набрання законної сили рішенням Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/15448/21-а. Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22 липня 2022 року провадження у справі поновлено.
Разом з тим, судом першої інстанції не взято до уваги, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 квітня 2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2022 року, позовні вимоги задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13 вересня 2021 року №243 "Про неуспішне проходження прокурором атестації";
- визнано протиправним та скасовано наказ керівника Вінницької обласної прокуратури від 20 жовтня 2021 року №1364к про звільнення ОСОБА_1 з 22 жовтня 2021 року з посади прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області та органів прокуратури;
- поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області з 23 жовтня 2021 року;
- стягнуто з Вінницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 жовтня 2021 року по 05 квітня 2022 року включно у розмірі 43366 (сорок три тисячі триста шістдесят шість) гривень 01 копійки без урахування податків та обов`язкових платежів, що підлягають відрахуванню із заробітної плати;
- в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Тобто, визнано протиправним та скасовано рішення роботодавця та поновлено позивача на посаді.
Отже на час розгляду справи судом першої інстанції, позивач не має статусу звільненого працівника, що вказує на помилковий висновок суду, що ОСОБА_1 має право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається, крім іншого, неправильне тлумачення закону.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому, керуючись статтею 315  КАС України, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволених позовних вимог з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні позову в цій частині. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Вінницької обласної прокуратури задовольнити повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року скасувати в частині задоволених позовних вимог.
В цій частині прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1  відмовити.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.   

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Драчук Т. О.    Полотнянко Ю.П.