УХВАЛА

05 грудня 2022 року 
м. Київ

справа №280/7424/20
адміністративне провадження № К/990/27865/22  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Мацедонської В. Е., 
суддів: Уханенка С. А., Шевцової Н. В.,
перевіривши касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року 
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року 
у справі №280/7424/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області, за участю третьої особи: Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, за участю третьої особи: Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області, у якому просила:
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати їй суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки) із застосуванням статті 29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»;
- зобов`язати відповідача провести їй нарахування суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 28 серпня 2020 року (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та виплатити недотриману частину з відрахуваннями загальнообов`язкових платежів та зборів.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року, позов задоволено частково:
- визнано протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо виплати судді Хортицького районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року включно із застосуванням обмежень, передбачених статтею 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»;
- стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області на користь судді Хортицького районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену суддівську винагороду, за період з 18 квітня 2020 року до 27 серпня 2020 року включно в розмірі: 199335,14 грн (сто дев`яносто дев`ять тисяч триста тридцять п`ять гривень чотирнадцять копійок) з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті;
- у іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із такими рішеннями судів попередніх інстанцій, Територіальне управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Ухвалами Верховного Суду від 21 грудня 2021 року, від 09 лютого 2022 року, від 05 липня 2022 року та від 19 вересня 2022 року касаційні скарги Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області повернуто скаржнику.
13 жовтня 2022 року касаційна скарга Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області вкотре надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2022 року касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області залишено без руху з установленням строку у 10 днів для усунення її недоліків шляхом надання до суду касаційної інстанції обґрунтованої заяви про поновлення строку на касаційне оскарження та надання відповідних доказів на обґрунтування вказаної заяви, документу про сплату судового збору в розмірі 5668 грн.
Вищевказана ухвала доставлена скаржнику до електронного кабінету системи «Електронний суд»  02 листопада 2022 року.
15 листопада 2022 року від скаржника надійшла заява про поновлення строку на касаційне оскарження та відстрочення сплати судового збору.
Заява відповідача обгрунтована тим, що Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області подало касаційну скаргу у строк, однак ухвалами Верховного Суду від 21 грудня 2021 року, від 09 лютого 2022 року, від 05 липня 2022 року та від 19 вересня 2022 року касаційні скарги повернуто скаржнику. При цьому, скаржник посилається на те, що місто Запоріжжя перебуває у безпосередній близькості до зони активних бойових дій, що є наслідком систематичного оголошення повітряної тривоги, під час якої зупиняється робота підприємств, установ, організацій, та виникають ускладнення із відправкою поштової кореспонденції.
Також, скаржник зазначає щодо неможливості сплати судового збору, але не наводить жодних обставин та не надає доказів на підтвердження цього.
Перевіривши клопотання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області, слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 6 частини п`ятої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.
Отже, учасники справи, мають право оскаржити судові рішення у встановлений Кодексом строк та у передбаченому процесуальним законом порядку. КАС України передбачає можливість поновлення пропущеного строку лише у разі його пропуску з поважних причин.
Установлення процесуальних строків процесуальним законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених  КАС України  процесуальних обов`язків.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Підстави пропуску строку касаційного оскарження можуть бути визнані поважними, строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання касаційної скарги.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у касаційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку касаційного оскарження з поважних причин.
Разом з тим, Суд зазначає, що невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги, не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчить про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Слід зазначити, що право на касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
У контексті наведеного, зважаючи на приписи вказаних правових норм законодавства, невиконання відповідачем вимог процесуального закону щодо належного оформлення касаційної скарги, та як наслідок, повернення заявнику касаційної скарги не належать до об`єктивних обставин особливого і непереборного характеру, які можуть зумовити перегляд остаточного і обов`язкового судового рішення після закінчення строку його касаційного оскарження, а відтак не свідчать про наявність поважних підстав для поновлення цього строку.
Ураховуючи зазначене, зважаючи на те, що з моменту прийняття оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції до моменту подання повторної касаційної скарги пройшов майже 1 рік, доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження є необґрунтованими та не можуть бути визнані Судом поважною причиною пропуску строку, встановленого    КАС України.
Відповідно до пункту 4 частини першої  статті 333 КАС України, суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження, визнані судом неповажними.
З огляду на викладене, зважаючи на те, що наведені скаржником підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними, наявні підстави для відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтями 121, 333,  355, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області про відстрочення сплати судового збору.
Відмовити Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Запорізькій області у задоволенні заяви про поновлення строку на касаційне оскарження.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 06 липня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року у справі №280/7424/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації в Запорізькій області, за участю третьої особи: Головного управління Державної казначейської служби України в Запорізькій області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                 В. Е. Мацедонська

Судді                                                                                                    С. А. Уханенко

                                                                                                    Н. В. Шевцова