КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
       Єдиний унікальний номер справи: 372/752/21                 Головуючий у суді першої інстанції: Зінченко О.М.
       Номер провадження: 22-ц/824/5628/2022                           Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М           У К Р А Ї Н И
 
30 серпня 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - Коцюрби О.П.,
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А., 
при секретарі Качалабі О.О.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пухальська Ірина Станіславівна, Державного реєстратора Петрівської сільської ради Григор`євої Ганни Леонідівни  на  рішення Обухівського районного суду Київської області від  22 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_3 , Державного реєстратора Петрівської сільської ради Григор`євої Ганни Леонідівни, ОСОБА_1   про визнання недійсним і скасування наказу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування догорів, рішень та записів про право власності, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2021 року, ОСОБА_2 (далі - позивач), в особі представника - адвоката Денисенка О.М., звернулась в Обухівський районний суд Київської області із  вказаним позовом, в якому, із збільшенням позовних вимог просила визнати  незаконним  та  скасувати  наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 03.02.2021 року №10-406/15-21-СГ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 56653027 від     17.02.2021 року державного реєстратора Петрівської сільської ради           Григор`євої Г.Л. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110 за ОСОБА_3 ; скасувати запис про право власності № 40585562 від 11.02.2021 року державного реєстратора Петрівської сільської ради Григор`євої Г.Л. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110 за ОСОБА_3 ; зобов`язати  Головне  управління  Держгеокадастру  у Київській  області  відновити  у Державному  земельному  кадастрі  запис  про  земельну  ділянку  з  кадастровим  номером 3223151000:06:014:0047, що належить на праві власності ОСОБА_2 ; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 04.03.2021 року,  укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 372;скасувати рішення приватного  нотаріуса  Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.03.2021 року, індексний номер 56932715 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110 за ОСОБА_1 ;скасувати запис про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110, номер запису 40851940 від 04.03.2021 року, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В.
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 04.11.2016 року між                   ОСОБА_4 та нею, був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого, ОСОБА_4 передала у власність  ОСОБА_2 за ціною  4 420 000 грн. земельну ділянку для індивідуального садівництва, площею 0,12 га., що розташована за адресою: Київська область, Обухівський район,                       м. Українка, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу                           Маковецькою О.П., зареєстровано в реєстрі за № 1021. Її право власності на вищевказану земельну ділянку було належним чином зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1075760132231, номер запису про право власності 17277459, а також Державному земельному кадастрі.
Зазначила, що в середині лютого 2021 року, відкривши Публічну кадастрову карту України, не знайшла своєї земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, хоча, ще 26.01.2021 року ця ділянка була зареєстрована в Державному земельному кадастрі. При намаганні отримати платний витяг з Державного земельного кадастру на власну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, отримала відмову у зв`язку з відсутністю такої земельної ділянки. Проте, на Публічній кадастровій карті України, на тому місці, де  у січні 2021 року ще була розташована земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, яка належить їй на праві власності, з`явилася інша земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110. 
Вказувала, що 09.03.2021 року при здійсненні пошуку за кадастровим номером земельної ділянки 3223151000:06:014:0110 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі було виявлено, що спірна земельна ділянка вибула з власності ОСОБА_3 , а право власності, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки № 372 від 04.03.2021 року  зареєстроване за ОСОБА_1 відповідно до рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.03.2021 року, індексний номер 56932715. 
Посилалась на те, що Держгеокадастр без будь-яких правових підстав видалив із Державного земельного кадастру відомості відносно земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, площею 0,12 га., що належить їй на праві приватної власності та своїм наказом від 03.02.2021 року за                               № 10-406/15-21-СГ затвердив документацію із землеустрою на земельну ділянку з іншим кадастровим номером 3223151000:06:014:0110, площею 0,0545 га. на місці, де знаходиться її земельна ділянка і передав нову земельну ділянку у приватну власність іншій особі. Такий наказ Держгеокадастру позивач вважає протиправним та таким, що порушує її право власності на належну їй земельну ділянку.
За таких обставин, вона вимушена звертатись до суду з даним позовом, за захистом порушених прав. 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від            22.12.2021 року, позов ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, ОСОБА_3 , Державного реєстратора Петрівської сільської ради Григор`євої Г.Л., ОСОБА_1 про визнання недійсним і скасування наказу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування догорів, рішень та записів про право власності задоволено частково.
Визнано недійсним та скасовано наказ Головного управління Держгеокадастру у Київській області від 03.02.2021 року № 10-406/15-21-СГ.
Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексовий номер 56653027 від 17.02.2021 року державного реєстратора Петрівської сільської ради Григор`євої Г.Л. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110 за ОСОБА_3 .
Скасовано  запис про право власності № 40585562 від 11.02.2021 року державного реєстратора Петрівської сільської ради Григор`євої Г.Л. про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110 за ОСОБА_3 .
Визнано  недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від   04.03.2021 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 372.
Скасовано рішення приватного  нотаріуса  Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.03.2021 року, індексовий номер 56932715 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110 за ОСОБА_1 .
Скасовано  запис про право власності ОСОБА_1   на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110, номер запису 40851940 від 04.03.2021 року, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Не  погоджуючись  із  рішенням  суду  першої  інстанції, ОСОБА_1 , в інтересах  якого  діє  адвокат Пухальська І.С., оскаржили його в апеляційному  порядку.
В  апеляційній  скарзі,  посилаючись  на  необґрунтованість та невідповідність  висновків  суду обставинам справи, неповне з"ясування обставин, що мають  значення  для  справи,  порушення  судом  першої  інстанції  норм матеріального і  процесуального права, просили  рішення  Обухівського районного суду Київської області від   22.12.2021  року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування наказу, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування договорів, рішень та записів про право власності відмовити в повному обсязі.
Зокрема, в апеляційній скарзі звертають  увагу апеляційного суду на те, що Обухівський районний суд Київської області при розгляді справи не надав належної оцінки доводам  відповідачів,  викладених  у  відзивах на позов, фактично не прийняв до уваги судове рішення у справі № 372/4154/18, яке набрало законної сили і відповідно до якого, на  час  ухвалення  оскаржуваного  рішення  суду, у ОСОБА_2   була витребувана земельна  ділянка  з  кадастровим  номером 3223151000:06:014:0047  на  користь  держави,  а  тому,  у  позивача  відсутнє  суб`єктивне  право,  за  захистом  якого  вона  звернулась  до  суду.
Крім  того,  вказує  на  те, що  суд першої інстанції не звернув увагу на  відмінність земельних  ділянок,  які  за  твердженням  позивача  є  предметом  судового  захисту  і  предметом   позовних  вимог. 
Так,  предметом  суб`єктивного  права,  на  захист  якого  ОСОБА_2   звернулась до Обухівського районного  суду Київської області, є земельна ділянка, площею 0,12 га.,  яка  розташована  за  адресою: Київська  область, Обухівський район, м. Українка з кадастровим  номером 3223151000:06:014:0047, а предметом позовних вимог є земельна  ділянка  площею 0,0545 га.,  що  розташована  за  адресою: Київська  область, Обухівський район, Українська міська  рада  з  кадастровим  номером 3223151000:06:014:0110,  яка  ніколи  не  перебувала  у  власності  позивача.
Державний реєстратор Петрівської сільської ради Григор"єва Г.Л., не  погоджуючись  із  рішенням  суду  першої інстанції, також оскаржила  його  в  апеляційному  порядку.
В  апеляційній  скарзі,  посилаючись  на  порушення  судом  першої  інстанції    норм  матеріального  і  процесуального  права, просила рішення Обухівського районного суду Київської області від  22.12.2021 року скасувати та залишити позов без розгляду.
В доводах апеляційної скарги вказує на безпідставне застосування судом  першої інстанції положень ст.ст. 203, 215 ЦК України та відсутність такого  способу  захисту порушеного права  як скасування запису про  державну  реєстрацію  права.
У відзиві  на  апеляційні  скарги, представник позивача -  адвокат          Денисенко О.М., доводи апеляційних скарг заперечив, так як рішення суду першої  інстанції вважає законним і обгрунтованим.
Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційні   скарги    не  підлягають  задоволенню, виходячи з наступного.
Ухвалюючи  рішення  про  часткове  задоволення  позову, Обухівський районний суд Київської області виходив із того, що Держгеокадастр, в порушення ч. 5 ст. 116 ЗК України, своїм наказом від 03.02.2021 року № 10-406/15-21-СГ передав земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110, площею 0,0545 га. у власність ОСОБА_3 , яка фактично є частиною земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, площею 0,12 га., що належить на праві власності ОСОБА_5 , без припинення права власності позивача в порядку, визначеному законом. Суд  також  вказав,  що  відповідачами  не  надано  належних та допустимих доказів у  спростування позовних вимог ОСОБА_5 , не здобуто таких доказів і при розгляді справи в суді.
Колегія  суддів  погоджується  із  такими  висновками суду першої інстанції,  так  як  вони  належним  чином  обгрунтовані  і  відповідають  вимогам  закону.
Відповідно  до  ч. 1 ст. 81 ЦПК України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.
За змістом ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
 Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).
Підстави припинення права власності (ст. 346 ЦК України) передбачені у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 04.11.2016 року між     ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого, ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для індивідуального садівництва, площею 0,12 га., яка розташована за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка, кадастровий номер 3223151000:06:014:0047 (том 1 а.с.13-16).
Право власності ОСОБА_2 на вищевказану земельну ділянку, 04.11.2016 року було зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за реєстраційним номером об`єкта нерухомого майна 1075760132231, номер запису про право власності 17277459, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 26.01.2021року (том 1 а.с.17-18, 19).
Судом також встановлено, що на Публічній кадастровій карті України, на тому місці, де у січні 2021 року ще була розташована земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , з`явилася інша земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110 (роздруківки з Публічної кадастрової карти України додані до справи).
Відповідно до структури кадастрового номеру, земельна ділянка позивача із кадастровим номером 3223151000:06:014:0047 межувала в одному кадастровому кварталі (014) із нині архівною земельною ділянкою із кадастровим номером 3223151000:06:014:0046 (була поділена на земельні ділянки із кадастровими номерами 3223151000:06:014:0097 і 3223151000:06:014:0098) та існуючою земельною ділянкою 3223151000:06:014:0048, всі з яких мали однакову площу   (0,12 га.), однак, як вбачається із знімків екрану відповідних фрагментів Публічної кадастрової карти України, наразі між земельними ділянками із порядковими номерами 0097 і 0048 замість земельної ділянки позивача із порядковим номером 0047 перебуває земельна ділянка відповідача із порядковим номером 0110, площею 0,0545 га., що є частиною площі земельної ділянки ОСОБА_2 .
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.02.2021 року, земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110, площею 0,0545 га. належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі наказу про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність № 10-406/15-21-СГ, виданого 03.02.2021 року Головним управлінням Держгеокадастру у Київській області. 
Вказаним наказом, Держгеокадастр затвердив документацію із землеустрою на земельну ділянку з іншим кадастровим номером 3223151000:06:014:0110, площею 0,0545 га., на місці, де знаходиться земельна ділянка ОСОБА_2 , та передав цю нову земельну ділянку у приватну власність іншій особі -  ОСОБА_3 , видаливши із Державного земельного кадастру відомості відносно земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, площею 0,12 га., що належить позивачу на праві приватної власності,
Спірна земельна ділянка була зареєстрована за ОСОБА_3 на праві приватної власності 11.02.2021 року державним реєстратором Петрівської сільської ради Григор`євою Г.Л. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 56653027 від 17.02.2021 року, що підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110 від 25.02.2021року.
В подальшому, дана земельна ділянка вибула з власності ОСОБА_3 , а право власності, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.03.2021 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорней В.В., зареєстроване за ОСОБА_1 , відповідно до рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.03.2021 року, індексний номер 56932715. (том 1 а.с. 64, 126-130).
Згідно ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Встановивши  вказані  обставини  справи,  суд  першої  інстанції  вірно  виходив  із того, що так як право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку,  кадастровий номер 3223151000:06:014:0047, площею 0,12 га. у порядку,  визначеному  законом,  не  припинилось,  то  дії  Держгеокадастру  щодо  видачі  наказу № 10-406/15-21-СГ від  03.02.2021 року  про  передачу  земельної  ділянки з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110,  площею 0,0545 га.,  яка  фактично  є  частиною  земельної  ділянки  з  кадастровим  номером 3223151000:06:014:0047, площею  0,12 га.,   належної позивачу  на  праві  власності,  суперечать  положенням  ч. 5 ст.116 ЗК України.
Статтею 3 Закону України «Про Державний земельний кадастр» передбачені основні принципи Державного земельного кадастру, а саме: обов`язковості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об`єкти; об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону.
Правильними  також  є  висновки  суду  про  те,  що   Держгеокадастр, який забезпечує ведення та адміністрування Державного земельного кадастру, всупереч його основним принципам, виключив з Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, що належить позивачу на праві власності, не зважаючи на те, що таке право не було припинено у порядку, передбаченому законом.
Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.  
Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками  суду  першої  інстанції в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу  земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 04.03.2021 року,  скасування державної  реєстрації  права  власності  на  земельну  ділянку  за  ОСОБА_1 ,  скасування  запису  про  право  власності  на  земельну  ділянку з кадастровим номером 3223151000:06:014:0110, оскільки правова  підстава  набуття ОСОБА_3 права власності на  спірну  земельну  ділянку - наказ      № 10-406/15-21-СГ, виданий Головним управлінням Держгеокадастру у Київській  області  від  03.02.2021 року є незаконним, його визнано недійсним та скасовано.
Доводи апеляційних  скарг ОСОБА_1 , в інтересах  якого  діє  адвокат Пухальська І.С., та Державного реєстратора Петрівської  сільської  ради Григор"євої Г.Л.  про  те,  що суд  першої  інстанції  не  взяв  до  уваги  судове  рішення  у  справі № 372/4154/18,  яке  набрало  законної  сили  і  відповідно  до  якого    на  час  ухвалення  оскаржуваного  рішення  суду,  у ОСОБА_2    була  витребувана  земельна  ділянка  з  кадастровим  номером 3223151000:06:014:0047  на  користь  держави,  а  тому  у  позивача  відсутнє  суб"єктивне  право, за  захистом  якого  вона  звернулась  до  суду,  підлягають  відхиленню,  виходячи  із  наступного.
Вбачається,  що  постанова  Київського  апеляційного  суду від  15.12.2020 року  у  справі № 372/4154/18  за  позовом  Першого  заступника  прокурора Київської  області  в  інтересах  держави  в  особі Київської  обласної  державної  адміністрації  до  Обухівської  районної  державної  адміністрації, ОСОБА_2 ,  треті  особи: ОСОБА_7 , ОСОБА_4 про визнання недійсними розпорядження та  витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння в частині  витребування на користь держави в особі Київської обласної державної адміністрації з незаконного  володіння  ОСОБА_2 земельної  ділянки, площею 0,12 га. з кадастровим  номером 3223151000:06:014:0047, яка  розташована  в  адміністративних  межах  Української  міської  ради Обухівського  району  Київської  області,  скасована постановою Верховного Суду  від 12.05.2022  року із  прийняттям в цій частині нового  рішення  про  відмову  в  задоволенні цих вимог. 
Крім того, на  час  ухвалення  оскаржуваного  рішення  суду від 22.12.2021 року,   постанова Київського  апеляційного  суду від 15.12.2020 року  у  справі                      № 372/4154/18,  в  частині  задоволення  позовної  вимоги  про  витребування  земельної ділянки з  кадастровим  номером 3223151000:06:014:0047  на  користь держави  в  особі Київської  обласної  державної  адміністрації   в  установленому  законом  порядку  не  виконана,  відповідачами  не  надано  доказів  про державну  реєстрацію  права  власності  на  цю  земельну  ділянку  за  державою в  особі Київської  обласної  державної  адміністрації.
Також,  встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки  площею 0,12 га. з  кадастровим  номером 3223151000:06:014:0047 на підставі  договору купівлі-продажу земельної ділянки, укладеного 04.11.2016 року  між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 .    
У витягу з Державного  реєстру  речових  прав  на  нерухоме  майно  від 26.01.2021 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047, площею 0,12 га.,  із  цільовим  призначенням  для індивідуального  садівництва, яка знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Українка  вказано,  що  правовою  підставою  державної  реєстрації  права  власності  на  ім`я ОСОБА_2 є договір купівлі-продажу  земельної ділянки, серія та номер 1021, виданий 04.11.2016 року,  видавник:  Маковецька О.П. - приватний  нотаріус  Київського  міського  нотаріального  округу (том 1 а.с.17).
Статтею 204 ЦК  України  визначено,  що  правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Оскільки станом на час ухвалення оскаржуваного рішення  суду, договір  купівлі-продажу  земельної  ділянки від 04.11.2016 року, як  правова  підстава  набуття  ОСОБА_2   права  власності  на  земельну ділянку  з кадастровим  номером 3223151000:06:014:0047, площею 0,12 га.  є чинним, в установленому  законом порядку недійсним не визнано, належних і допустимих доказів на  підтвердження скасування  державної  реєстрації  права  власності  на  цю  земельну  ділянку за ОСОБА_2 відповідачами  не  надано, тому суд  першої  інстанції   прийшов  до  вірного  висновку,  що  єдиним  законним  власником  цієї  земельної  ділянки  є  ОСОБА_2 ,  право  якої  на  цю  земельну  ділянку  порушено  діями  відповідачів.
Доводи  апеляційної  скарги ОСОБА_1   про  те,  що   суд  не  звернув  увагу  на  відмінність  земельних  ділянок,  яка  за  твердженням  позивача  є  предметом  судового  захисту  і  предметом   позовних  вимог  та  з  яких  підстав  суд  прийшов  до  висновку,  що  земельна  ділянка ОСОБА_1 з кадастровим  номером  3223151000:06:014:0110  знаходиться    на  місці,  де  раніше  знаходилась  земельна  ділянка ОСОБА_2 з кадастровим номером 3223151000:06:014:0047   спростовуються висновками, наведеними у мотивувальній частині оскаржуваного  рішення  суду.
Так,  у рішенні суду першої інстанції зазначено,  що відповідно до структури кадастрового номеру, земельна ділянка ОСОБА_2 із кадастровим номером 3223151000:06:014:0047 межувала в одному кадастровому кварталі (014) із нині архівною земельною ділянкою із кадастровим номером 3223151000:06:014:0046 (була поділена на земельні ділянки із кадастровими номерами 3223151000:06:014:0097 і 3223151000:06:014:0098) та існуючою земельною ділянкою 3223151000:06:014:0048, всі з яких мали однакову площу (0,12 га).
Як вбачається із знімків екрану відповідних фрагментів Публічної кадастрової карти України, доданих  позивачем  до  позову,  наразі, між земельними ділянками із порядковими номерами 0097 і 0048, замість земельної ділянки позивача із порядковим номером 0047 перебуває земельна ділянка відповідача із порядковим номером 0110, площею 0,0545 га., яка є частиною площі земельної ділянки позивача.
Вказана обставина підтверджується також топопланом  з  матеріалів  топографо-геодезичних  вишукувань  стосовно  земельної  ділянки ОСОБА_2 ,  а  також викладене, встановлено  рішеннями  суду у  справі № 372/4154/18,  зокрема,  на  підставі копії листа Київського  державного  підприємства геодезії,  картографії, кадастрових та геоінформаційних систем «КИЇВГЕОІНФОРМАТИКА» від 09.11.2018 року № 01-01/268  з  додатками,  серед  яких  наявне  викопіювання  з  матеріалів  космічної  зйомки,  станом на  2017  рік  із  позначенням  меж  земельної  ділянки ОСОБА_2 на місцевості (том 1 а.с.23-29).
Посилання  у  апеляційній  скарзі Державного  реєстратора Петрівської  сільської  ради Григор`євої Г.Л. на  безпідставне  застосування  судом  першої  інстанції положень ст.ст. 203, 215 ЦК України  та  відсутність такого  способу  захисту  порушеного  права  як  скасування запису про  державну  реєстрацію  права  підлягають  відхиленню  із  таких  підстав.
У частинах 1, 2 ст. 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У частині 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу                (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 року у справі    № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20) зазначено, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. 
Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від           01.10. 2019 року у справі № 910/3907/18. 
Відтак, застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). 
Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 року у справі № 925/642/19).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом    (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Так як позовна вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки заявлена ОСОБА_2 одночасно із  вимогами  про  визнання  недійним  договору  купівлі-продажу земельної ділянки від 04.03.2021 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , на підставі якого була здійснена така реєстрація, тому обраний позивачем спосіб захисту, є ефективним способом захисту  порушеного  права.
Інші  доводи  апеляційних  скарг ОСОБА_1 , в інтересах  якого  діє  адвокат Пухальська І.С., та Державного  реєстратора  Петрівської  сільської  ради Григор`євої Г.Л. на необґрунтованість оскаржуваного рішення суду, невідповідність  висновків  суду  обставинам  справи, неповне з`ясування обставин, що мають  значення  для  справи, порушення судом першої інстанції норм  матеріального  і  процесуального  права  висновків Обухівського районного суду Київської області не спростовують, на законність і обгрунтованість  судового  рішення  не  впливають.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України. суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення Обухівського районного суду Київської області від 22.12.2021 року є законним та обґрунтованим, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст. 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК  України, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційні  скарги   ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пухальська Ірина Станіславівна, Державного реєстратора Петрівської сільської ради Григор`євої Ганни Леонідівни залишити  без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 22 грудня       2021 року залишити  без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її  прийняття та  може  бути оскаржена до Верховного Суду  протягом  тридцяти  днів.

 
Головуючий:                                                                           О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                       І.М.Білич

                                                                                                 Т.А. Слюсар