справа № 362/6198/21                                      головуючий у суді І інстанції Ковбель М.М.
провадження № 22-ц/824/10908/2022            суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
30 листопада 2022 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
        Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц.,Яворського М.А.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У листопаді 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом та просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за період з 20 жовтня 2018 року по 20 жовтня 2021 року у розмірі 1327,10 доларів США за кредитним договором №KIW0GA00000057 від 25 грудня 2007 року. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 грудня 2007 року АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № KIW0GA00000057. Згідно договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 22 864,70 доларів США на термін до 25 грудня 2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у строки та порядку, встановленими кредитним договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у рахунку заборгованості. Таким чином, у порушення умов договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Так, у зв`язку із порушенням зазначених зобов`язань за кредитним договором, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, відповідач за період з 20 жовтня 2018 року по 20 жовтня 2021 року має заборгованість у розмірі 1327,10 доларів США, яка складається з: 1327,10 доларів США - 3% річних від простроченої суми.
Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2022 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції ухвалив незаконне рішення, оскільки не дослідив належним чином доказів у справі. В матеріалах справи містився розрахунок 3% річних в розмірі 595,80 доларів США, які підлягають стягненню з відповідача. Даний рахунок судом не було досліджено належним чином та не спростовано відповідачем, а механічна описка в сумі боргу стала необґрунтованою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Позивач також посилається на висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №755/7704/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі №159/2146/15-ц та вказує про те, що суд безпідставно не взяв до уваги розрахунок позивача, який не було спростовано відповідачем, та не виконав свого процесуального обов`язку і не навів власного розрахунку, що свідчить про однобічність та неповноту судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України. 
Відповідно до  ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено,що 25 грудня 2007 року між позивачем і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KIW0GA00000057, згідно якого АТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 22 864,70 доларів США на термін до 25 грудня 2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором (а.с.7-9).
Відповідно до розрахунку наданого позивачем прострочена сума заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором №KIW0GA00000057 від 25 грудня 2007 року станом на 20 жовтня 2021 року складає 6 613,95 доларів США (а.с.4-5).
Відповідно до розрахунку наданого позивачем за період з 20 жовтня 2018 року по 20 жовтня 2021 року ОСОБА_1 має заборгованість - 1327.10 доларів США, яка складається з: 1327.10 доларів США - 3 % річних від простроченої суми.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано обґрунтований розрахунок 3% річних, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.
Апеляційний суд по суті погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав. 
У статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статей 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.
                Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
         Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц та від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц зробила правовий висновок щодо можливості відповідальності за невиконання зобов`язання, передбаченого статтею 625 ЦК України у разі наявності суми основного боргу у іноземній валюті.
Разом із цим, у вищезазначених постановах Великої Палати Верховного Суду вказано про право, а не обов`язок суду ухвалювати рішення про стягнення грошової суми (предмета позики) в валюті позики (зокрема, у іноземній валюті), а також і суми 3 % річних за період прострочення її повернення.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша і третя статті 13 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що оскільки відповідач належним чином не виконував умови кредитного договору №KIW0GA00000057 від 25 грудня 2007 року, то з нього у відповідності до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України  підлягає стягненню 3% річних у розмірі 1327,10 доларів США за період з 20 жовтня 2018 року по 20 жовтня 2021 року. На підтвердження розміру заборгованості надає розрахунок заборгованості інфляційних втрат та 3% річних за вказаний період.
При цьому, як вбачається з наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат та 3% річних сума у розмірі 1327,10 доларів США стосується розрахунку заборгованості по індексу інфляції за вказаний період, вимоги щодо стягнення яких позивачем заявлено не було. 
Натомість, відповідно до зазначеного розрахунку 3% річних за вказаний позивачем період складають 595,80 доларів США. Однак, позивачем не було заявлено вимог до стягнення з відповідача саме такої суми заборгованості.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № KIW0GA00000057 від 25 грудня 2007 року станом на 20 жовтня 2021 року у відповідача наявна заборгованість за тілом кредиту у розмірі 6 613,95 доларів США. На підставі зазначеного розрахунку заборгованості та відповідно вказаної простроченої суми заборгованості по тілу кредиту, позивачем наведено розрахунок інфляційних втрат та 3% відсотків річних.
Разом з тим, розрахунок заборгованості, на який посилається позивач, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту та користування ним, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений  самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності  первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає банк.
                Так, матеріали справи не містять жодного доказу, як видачі кредиту відповідачеві так і наявної заборгованості у разі такої видачі. Надана суду копія кредитного договору підтверджує лише домовленість сторін про видачу кредиту, але не підтверджує факт його видачі. Відтак, доводи позивача, що суд першої інстанції у разі незгоди з розрахунком позивача повинен був зробити власний розрахунок є необґрунтованим, оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, що по суті унеможливлює здійснення будь-якого розрахунку.
         За таких обставин, є недоведеними як розмір заборгованості за кредитним договором, так і розмір нарахованих 3% річних не залежно від правильності розрахунку, на який вказує банк.
У відповідності до вимог ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. 
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав до задоволення позову, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, доводами апеляційної скарги не спростовуються, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення. 
Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді                                                                                     Фінагеєв В.О.
 
                                                                                     Кашперська Т.Ц.
 
         Яворський М.А.