Постанова                                            
Іменем  України                 
 
23 листопада 2022 року
м. Київ
справа № 760/2130/20
провадження № 61-6580св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державний науково-дослідний інститут з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи,
третя особа -   ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року у складі судді Усатової І. А. та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року у складі колегії суддів: Білич І. М., Коцюрби О. П., Слюсар Т. А.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи (далі - ДНДІЛДВСЕ), третя особа - ОСОБА_2 , про скасування наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що перебуваючи на посаді заступника директора ДНДІЛДВСЕ, його було незаконно звільнено з посади, так як у період часу з 25 листопада 2019 року по 10 січня 2020 року через хворобу був тимчасово непрацездатний та перебував на лікуванні. 
11 січня 2020 року по закінченню лікування, з`явившись на роботу, надав до відділу кадрів листки непрацездатності, та повідомив керівництво про закінчення лікування та намір приступити до роботи, однак його не було допущено до свого робочого місця.
Керівник відділу кадрів ДНДІЛДВСЕ офіційно повідомила його, що 
26 грудня 2019 року його було звільнено з посади заступника директора на підставі наказу від 21 грудня 2019 року № 398-к. Після заявленої вимоги йому було надано наказ для ознайомлення, а також надано наказ від 26 грудня 2019 року № 407 «Щодо виконання наказу ДНДІЛДВСЕ від 21 грудня 
2019 року № 398-к», згідно із яким керівництвом ДНДІЛДВСЕ відділу фінансового планування та бухгалтерського обліку наказано розрахувати ОСОБА_1 згідно із чинним законодавством та виплатити йому грошову компенсацію за невикористані відпустки (щорічну та додаткову).
ОСОБА_1 зазначав, що згідно із наказом від 21 грудня 2019 року 
№ 398-к «Про звільнення ОСОБА_1 » рішення про його звільнення прийнято за результатами перевірки фактів, викладених у довідці Держпроспоживслужби, на підставі наказу від 26 листопада 2019 року 
№ 1147 «Про результати проведеної перевірки» та акту перевірки робочої групи від 16 грудня 2019 року № 104, складеного відповідно до наказу ДНДІЛДВСЕ від 20 грудня 2019 року № 396-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків під час виконання обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ, що виразилось у незаконному звільненні працівника відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України, та також згідно цього ж наказу його мали б звільнити у день виходу на роботу 11 січня 2020 року.
Зі змісту оскаржуваного наказу про звільнення вбачається, що в наказі не зазначено, яке саме порушення стало причиною звільнення, його суть, характер та відносно кого нібито останній допустив незаконне звільнення, а тому очевидно, що наказ про звільнення є незаконним.
Посилаючись на вищевказані обставини, ОСОБА_1 просив суд скасувати наказ ДНДІЛДВСЕ від 20 грудня 2019 року № 369-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності»; скасувати наказ 
від 21 грудня 2019 року № 398-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким позивача звільнено з посади заступника директора ДНДІЛДВСЕ за одноразове порушення трудових обов`язків відповідно до пункту 1 
статті 41 КЗпП України; поновити його на посаді заступника директора ДНДІЛДВСЕ; стягнути з ДНДІЛДВСЕ на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з ДНДІЛДВСЕ на його користь витрати на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Скасовано наказ ДНДІЛДВСЕ від 20 грудня 2019 року № 369-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .
Скасовано наказ від 21 грудня 2019 року № 398-к «Про звільнення ОСОБА_1 », яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора ДНДІЛДВСЕ за одноразове порушення трудових обов`язків відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора ДНДІЛДВСЕ з 26 грудня 2019 року.
Стягнуто з Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи на користь 
ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 грудня 2019 року по 09 квітня 2021 року включно у розмірі 508 244,75 грн.
У іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивача, який на момент притягнення його до дисциплінарної відповідальності, займав посаду заступника директора ДНДІЛДВСЕ, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено з посади заступника директора ДНДІЛДВСЕ за дії на посаді виконуючого обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ . Виходячи з того, що позивач призначався на посаду виконуючого обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ наказом Держпродспоживслужби притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення, виходячи з вищевищевикладеного, повинно було здійснюватися, за дії на посаді виконуючого обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ, суб`єктом призначення позивача на посаду виконуючого обов`язки директора - Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - Головою Держпродспоживслужби. Однак встановлено, що позивача звільнено з посади заступника директора ДНДІЛДВСЕ, однак                   будь - яких порушень чинного законодавства при виконанні посадових обов`язків на цій посаді, у тому числі, які б підпадали під ознаки одноразового грубого порушення трудових обов`язків з документів, що надані до суду, не вбачається.
Крім того, наказ про звільнення було винесено 21 грудня 2019 року, звільнено позивача 26 грудня 2019 року, тобто у період з 25 листопада 2019 року по 
10 січня 2020 року, коли позивач через хворобу був тимчасово непрацездатний та перебував на лікуванні, що є порушенням частини третьої статті 40 КЗпП України.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ДНДІЛДВСЕ залишено без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року залишено без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
У липні 2022 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ДНДІЛДВСЕ на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, в якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права, вказує, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 554/9453/15-ц, та не дослідили зібрані у справі докази (пункти 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди дійшли помилкового висновку про те, що відповідач не дотримався вимог статей 147-1 та 149 КЗпП України при накладенні дисциплінарного стягнення на позивача, оскільки рішення щодо звільнення заступника директора ОСОБА_1 , прийняте в.о. директора ДНДІЛДВСЕ з дотриманням вимог законодавства та у межах наданих повноважень. Судами не взято до уваги, що позивачу надавалася можливість надати пояснення стосовно порушень, виявлених під час перевірки, що здійснювалась відповідно до наказу Держпродспоживслужби від 12 грудня 2019 року, але він не забажав скористатися правом надати пояснення.
Судами також не взято до уваги те, що підставою для звільнення позивача були рекомендації комісії Держпродспоживслужби, надані в. о. керівнику ДНДІЛДВСЕ  щодо притягнення до відповідальності за грубе порушення трудового законодавства ОСОБА_1 , що виразилося у незаконному звільненні ним працівника інституту ОСОБА_3 .
Крім того, заявник зазначає, що судами не у повній мірі досліджено питання та не взято до уваги те, що для розрахунку середньоденної за основу взято довідку про доходи ОСОБА_1 № 235 від 03 березня 2020 року, за останніх два місяці роботи, але зазначений термін у довідці не є підставою для обрахунку середньоденної заробітної плати, оскільки вказаний не вірний період для розрахунку (листопад-грудень 2019 року).
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.
У вересні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 01 листопада 2022 року справу № 760/2130/20 призначено до судового розгляду.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Наказом ДНДІЛДВСЕ від 18 серпня 2017 року № 203-к «Про призначення ОСОБА_1 » з 18 серпня 2017 року ОСОБА_1 призначено на посаду заступника директора ДНДІЛДВСЕ.
Згідно із наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 18 серпня 2017 року № 698-к                                        «Про виконання обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ» на ОСОБА_1 
з 19 серпня 2017 року було покладено виконання обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ з наданням йому права першого підпису організаційно-розпорядчих та фінансово - господарських документів.
Встановлено, що наказ від 18 серпня 2017 року № 698-к втратив чинність на підставі наказу від 13 листопада 2019 року № 537-к «Про виконання обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ», яким на посаду виконуючого обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ призначено іншу особу - ОСОБА_4 .
Наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 15 листопада 2019 року № 542-к виконання обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ з 18 листопада 2019 року до призначення керівника цієї державної установи в установленому законодавством порядку, було покладено на ОСОБА_2 , та слід вважати таким, що втратив чинність наказ Держпродспоживслужби від 13 листопада 2019 року № 537-к.
Наказом ДНДІЛДВСЕ від 20 грудня 2019 року № 396-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за допущені порушення трудової дисципліни, що виразилось в порушенні вимог статей 40, 49-2, 184 КЗпП України, та призвело до звільнення ОСОБА_3 з посади у зв`язку з скороченням штатної чисельності працівників згідно з пунктом 1 
статті 40 КЗпП України у період перебування її в соціальній відпустці, до заступника директора ОСОБА_1 за одноразове грубе порушення трудових обов`язків було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із займаної посади відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України.
Наказом ДНДІЛДВСЕ від 21 грудня 2019 року № 398-к «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора ДНДІЛДВСЕ за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України у день виходу його на роботу.
Із вказаного наказу вбачається, що підставами звільнення ОСОБА_1 стали результати перевірки фактів, викладених у довідці Держпродспоживслужби, на підставі наказу Держпродспоживслужби 
від 26 листопада 2019 року № 1147 «Про результати проведеної перевірки» та акту перевірки робочої групи від 16 грудня 2019 року № 104, складеного відповідно до наказу ДНДІЛДВСЕ від 29 листопада 2019 року № 106-од, на виконання наказу ДНДІЛДВСЕ від 20 грудня 2019 року № 396-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків під час виконання обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ, що виразилася у незаконному звільнення працівника.
Згідно із наказом від 28 грудня 2019 року № 410-к «Про внесення змін до наказу від 21 грудня 2019 року № 398-к «Про звільнення ОСОБА_1 » внесено зміни до розпорядчої частини зазначеного наказу та викладено її в наступній редакції: « ОСОБА_1 , заступника директора, 26 грудня 
2019 року звільнити з обійманої посади за одноразове грубе порушення трудових обов`язків відповідно до пункту 1 статті 41 КЗпП України».
Так, як вбачається з матеріалів справи, наказом Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів 
від 12 листопада 2019 року № 1094 «Про проведення перевірки» створено робочу групу для проведення перевірки ДНДІЛДВСЕ з питань, викладених у зверненні ОСОБА_3 .
Згідно із наказом від 26 листопада 2019 року № 1147 «Про результати проведеної перевірки» на виконання наказу Держпродспоживслужби 
від 12 листопада 2019 року № 1094 «Про проведення перевірки» проведено перевірку ДНДІЛДВСЕ з питань, викладених у зверненні ОСОБА_3 за результатами якої встановлено ряд порушень трудового законодавства та видачі експертних висновків про результати лабораторних досліджень (випробувань).
Наказом ДНДІЛДВСЕ від 19 листопада 2019 року № 104-ОД на виконання наказу Держпродспоживслужби від 26 листопада 2019 року № 1147 «Про результати проведеної перевірки» з метою виявлення можливих порушень трудового законодавства, порядку проведення лабораторних досліджень та інших недоліків в діяльності ДНДІЛДВСЕ, створено робочу групу, а наказом 
від 29 листопада 2019 року № 106-ОД на виконання наказу Держпродспоживслужби від 26 листопада 2019 року № 1147 «Про результати проведеної перевірки» та наказу ДНДІЛДВСЕ від 29 листопада 2019 року 
№ 104-ОД «Про створення робочої групи» для оперативного вирішення питань наказано розробити план заходів щодо усунення порушень, виявлених під час перевірки Держпродспоживслужбою.
Встановлено, що на виконання вказаних наказів було проведено перевірку результати, якої знайшли своє відображення в акті перевірки (без номеру і дати), що був проведена робочою групою.
З указаного акту вбачається, що ОСОБА_3 була звільнена наказом 
від 08 листопада 2019 року № 315-к за підписом ОСОБА_1 , який на той час виконував обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ на підставі наказу 
від 18 серпня 2017 року № 698-к про покладення на ОСОБА_1 обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ та який втратив чинність на підставі наказу від 13 листопада 2019 року № 537-к «Про виконання обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ».
Відповідно до наданої довідки про результати проведеної перевірки ДНДІЛДВСЕ з питань викладених у зверненні ОСОБА_3 від 19 листопада 2019 року та акту перевірки вбачається, що вказана перевірка проводилася за відсутності ОСОБА_1 та без отримання будь-яких пояснень від нього.
 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга ДНДІЛДВСЕ задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до частини другої статті 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах трудові спори за заявами працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 1 статті 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами податкових та митних органів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно та точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Відповідно до статті 147-1 КЗпП України дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті. Працівники, які займають виборні посади, можуть бути звільнені тільки за рішенням органу, який їх обрав, і лише з підстав, передбачених законодавством.
Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
У пунктах 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України 
від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40 і пунктом 1 статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.
Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 
1) догана; 2) звільнення.
Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Відповідно до статті 150 КЗпП України дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством.
До юридичних фактів, які підлягають встановленню при вирішенні спору про законність звільнення з вказаних підстав, відноситься зокрема, чи мав місце дисциплінарний проступок під час раніше застосованих заходів дисциплінарного чи громадського стягнення. 
Згідно із Положення про ДНДІЛДВСЕ, затвердженого наказом Міністерства  аграрної політики та продовольства України 13 березня 2017 року № 120, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 квітня 2017 року за 
№ 466/30334, що розміщене на офіційному сайті ДНДІЛДВСЕ та оглянуте судом, ДНДІЛДВСЕ відповідно до Законів України «Про ветеринарну медицину», «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» є державною науково-дослідною установою ветеринарної медицини, уповноваженою органом управління, та підпорядковується Державній службі України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.
Відповідно до розділу третього вказаного Положення керівництво діяльністю Інституту у межах своєї компетенції та згідно з цим Положенням здійснює директор Інституту, який забезпечує належне виконання завдань і функцій, покладених на Інститут.
На посаду директора може бути призначено особу, яка вільно володіє державною мовою, має науковий ступінь доктора наук або доктора філософії (кандидата наук), повну вищу освіту в галузі ветеринарної медицини та відповідає вимогам Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».
Директор Інституту може бути звільнений з посади Головою Держпродспоживслужби з підстав, визначених законодавством про працю, а також за порушення умов контракту та також у зв`язку з прийняттям рішення про його відкликання зборами колективу Інституту відповідно до вимог законодавства про працю. У межах своєї компетенції директор в тому числі: підпорядковується безпосередньо Голові Держпродспоживслужби з питань діяльності Інституту; видає накази і розпорядження з усіх напрямів діяльності Інституту; розробляє структуру, штатний розпис та кошторис Інституту, які затверджуються Головою Держпродспоживслужби; приймає на роботу та звільняє з роботи у порядку, передбаченому законодавством про працю, спеціалістів та працівників Інституту; керує діяльністю Інституту, організовує роботу, розподіляє обов`язки його працівників, затверджує посадові інструкції.
Директор Інституту має право в тому числі: підписувати документи з питань, що належать до компетенції Інституту; застосовувати до працівників Інституту в установленому порядку заходи заохочення та дисциплінарного стягнення відповідно до чинного законодавства.
Згідно із пунктом 5 підпункту 2 Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 
2015 року № 667 Держпродспоживслужба з метою організації своєї діяльності: здійснює добір кадрів в апарат Держпродспоживслужби та на керівні посади в її територіальні органи, на підприємства, в установи та організації, що належать до сфери її управління, формує в установленому порядку кадровий резерв на відповідні посади, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців і працівників апарату Держпродспоживслужби та її територіальних органів, на підприємствах, в установах та організаціях, що належать до сфери її управління.
Відповідно до пункту 11 цього ж положення Голова Держпродспоживслужби: утворює, реорганізовує та ліквідовує підприємства, установи та організації, затверджує їх положення (статути), призначає на посаду та звільняє з посади їх керівників, виконує у межах повноважень, передбачених законом, інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери її управління;
Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 , який на момент притягнення його до дисциплінарної відповідальності, займав посаду заступника директора ДНДІЛДВСЕ, притягнуто до дисциплінарної відповідальності та звільнено з посади заступника директора ДНДІЛДВСЕ за дії на посаді виконуючого обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ.
Виходячи з того, що позивач призначався на посаду виконуючого обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ наказом Держпродспоживслужби, притягнення його до дисциплінарної відповідальності та звільнення, виходячи з вищевищевикладеного, повинно було здійснюватися, за дії на посаді виконуючого обов`язки директора ДНДІЛДВСЕ, суб`єктом призначення позивача на посаду виконуючого обов`язки директора - Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів - Головою Держпродспоживслужби, а не директором Інституту.
Як встановлено судами, позивача звільнено з посади заступника директора ДНДІЛДВСЕ, однак будь-яких порушень чинного законодавства при виконанні посадових обов`язків на цій посаді, у тому числі, які б підпадали під ознаки одноразового грубого порушення трудових обов`язків з документів, що надані до суду, не вбачається.
Підставами звільнення ОСОБА_1 стали результати перевірки фактів, викладених у довідці Держпродспоживслужби, на підставі наказу Держпродспоживслужби від 26 листопада 2019 року № 1147 «Про результати проведеної перевірки» та акту перевірки робочої групи 
від 16 грудня 2019 року № 104, складеного відповідно до наказу ДНДІЛДВСЕ 
від 29 листопада 2019 року № 106-од, на виконання наказу ДНДІЛДВСЕ 
від 20 грудня 2019 року № 396-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» за одноразове грубе порушення трудових обов`язків під час виконання обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ, що виразилася у незаконному звільнення працівника, а саме ОСОБА_3 
ОСОБА_3 у судовому порядку не оскаржувала наказ про її звільнення, не оскаржувала підстави та порядок такого звільнення, не порушувала в судовому порядку питання про своє поновлення на займаній посаді чи зміну формулювання звільнення. Тобто в судовому порядку не було встановлено факт наявності чи відсутності порушень, зазначених вище, факт незаконності чи порядку її звільнення. Хоча встановлення факту незаконності звільнення, скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі можливо виключно судом. 
Отже, висновки судів про те, що позивач не допустив одноразове грубе порушення трудових обов`язків під час виконання обов`язків директора ДНДІЛДВСЕ, що виразилася у незаконному звільнення працівника, а саме ОСОБА_3 , не спростовані доводами відповідача, а отже, висновки судів про те, що звільнення позивача за указані ним дії при виконанні ним зазначених обов`язків не відбулось з порушенням норм трудового законодавства є правильними, а тому суди визнали обґрунтованими доводи позивача про захист порушених його трудових прав. 
Доводи касаційної скарги про невірний розрахунок середньої заробітної плати позивача Верховний Суд не приймає до уваги, оскільки рішення суду першої інстанції в цій частині не було предметом перегляду в суді апеляційної інстанції на підставі вимог частини першої статті 367 ЦПК України. 
Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій, і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, вирішуючи цей спір, суди в достатньо повному обсязі встановили права і обов`язки сторін, обставини у справі, перевірили доводи і дали їм належну правову оцінку, ухвалили рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки судів обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди заявника з їх оцінкою, встановленими обставинами справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом у цій справі.
Верховний Суд розглянув справу в межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; і підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.
Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державного науково-дослідного інституту з лабораторної діагностики та ветеринарно-санітарної експертизи залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                           Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                      О. В. Білоконь
 
       Н. Ю. Сакара
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович