КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ   СУД   

Справа 372/3321/19                                                                                         Головуючий у І-й інстанції -Зінченко О.М.
апеляційне провадження № 22-ц/824/7498/2022                                                           Доповідач Заришняк Г.М
П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
13 вересня    2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого - Заришняк Г.М.
Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.
При секретарі    -     Савлук І.М.
розглянув  у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною  скаргою  ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник Марина Володимирівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя,-
 
                                                  В С Т А Н О В И В :
В серпні 2019 року   ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.М., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя.
В обґрунтування позову позивачка  вказувала, що  30.04.1983 року відділом РАЦС Ворошиловградської області між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, про що внесено відповідний актовий Запис № 129. Від шлюбу Позивач та ОСОБА_6 мали спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
10.03.1994 року між позивачкою та ОСОБА_6 було формально розірвано шлюб, про що 01.09.2001 року було видано свідоцтво про розірвання шлюбу. При цьому, позивачка та ОСОБА_6 продовжували проживати разом, як подружжя, вести спільне господарство та дозвілля, виховувати спільних дітей. Фактично ОСОБА_1 та ОСОБА_6 припинили спільне проживання лише у 2005 році. В період спільного проживання між позивачем та ОСОБА_6 , зокрема, здійснювалося будівництво та облаштування спільними зусиллями будинку АДРЕСА_1 . Право власності на будинок було оформлене за ОСОБА_6 . Після розірвання шлюбу, розподіл часток у спільному майні подружжя не здійснювався. Оскільки позивачка, маючи дружні стосунки з ОСОБА_6 , обґрунтовано сподівалась на те, що спільний будинок буде подаровано ОСОБА_6 спільним дітям - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Проте, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер. На день його смерті залишилося спадкове майно - земельна ділянка, кадастровий номер: 3223184201:01:004:0084, цільове призначення - «Для ведення особистого селянського господарства», площею 0,2065 га згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку № 041830 від 24.10.2012 року, земельна ділянка, кадастровий номер: 3223184201:01:004:0085, цільове призначення «02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», площею 0,25 га, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку № 041831 від 24.10.2012 року, будинок АДРЕСА_1 , площею 158 кв.м., згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07.05.2007 року. Щодо вказаного спадкового майна приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Мельник М.В. відкрито спадщину, до Спадкового реєстру внесено запис за номером: 63956294. Станом на день смерті, ОСОБА_6 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , з огляду на що остання  претендує на спадкове майно як дружина померлого ОСОБА_6 . Відповідач не допускає позивачку та дітей померлого ОСОБА_6 до будинку та земельних ділянок, зламуючи замки до будинку. В той же час, вказані будинок та земельні ділянки набувались у власність ОСОБА_6 під час спільного проживання з позивачкою однією сім`єю, будівництво будинку здійснювалося спільними зусиллями та за рахунок спільних коштів з позивачем.
Посилаючись на викладене, та з урахуванням  уточнення позовних вимог, просила: встановити факт створення (придбання) будинку АДРЕСА_2 , площею 158.00 кв.м.. реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 18762182, внаслідок спільної праці як членів сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , ведення спільного господарства, побуту та бюджету; встановити факт спільного проживання як членів сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 10.03.1994 по 01.01.2004 р. та встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2004 по 2005 р.р.  включно; визнати за ОСОБА_1 в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 , площею 158.00 кв.м, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 18762182; визнати за ОСОБА_1 в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер 3223184201:01:004:0084, цільове призначення - «01.03 Для ведення особистого селянського господарства», площею 0.2065 га.;  визнати за ОСОБА_1 в порядку розподілу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 3223184201:01:004:0085, цільове призначення - «02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», площею 0,25 га. 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2022 року у задоволенні позову - відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 ,посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить  рішення  суду  скасувати та ухвалити нове рішення, яким  задовольнити її позов в повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки просив відмовити у її задоволенні, вважав судове рішення законним.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції  позивачка та її представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.
Представник відповідачки просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на законність рішення суду.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення  суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна  скарга  не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції  виходив з його необґрунтованості та недоведеності. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 30.04.1983 р. відділом РАЦС Ворошиловградської області між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу від 30.04.1983 р.
Від шлюбу позивач та ОСОБА_6 мали спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від14.02.1994 року шлюб між  ОСОБА_6 та позивачкою було розірвано.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 18.03.2019 року.
Судом встановлено, що на день смерті ОСОБА_6 залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки, кадастровий номер: 3223184201:01:004:0084, цільове призначення - «01.03 Для ведення особистого селянського господарства», площею 0,2065 га згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку № 041830 від 24.10.2012 року, земельної ділянки, кадастровий номер: 3223184201:01:004:0085, цільове призначення «02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», площею 0,25 га, згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку № 041831 від 24.10.2012 року, будинку АДРЕСА_1 , площею 158 кв.м., згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07.05.2007 року. 
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивачка вказувала, що після розірвання шлюбу тобто період з 10.03.1994 року по 2005 рік вона та ОСОБА_6 проживали разом однією сім`єю, як чоловік та дружина, але без реєстрації шлюбу, здійснювали спільний побут, мали спільний бюджет, фактично реалізовували право та обов`язки сторін,  посилаючись при цьому  на  відомості про реєстрацію ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_3 .
Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК  України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Частиною 4 ст. 3 СК України передбачено, що сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Зазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»  роз`яснено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію у зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Разом із тим, показання свідків про проживання позивача із спадкодавцем однією сім`ю, на яких суд першої інстанції ґрунтував свої висновки, не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні статті 3 СК України (Постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270ск18). 
Судом першої інстанції вірно враховано, що   самі по собі добрі стосунки між позивачем та ОСОБА_6 не можуть бути свідченням відновлення ведення цими особами спільного господарства і підтримання подальших шлюбних відносин. Фактичне припинення шлюбу між подружжям не виключає можливості проведення дозвілля в колі спільних друзів та відпочинку чи відзначення свят разом з іншими особами, тому такі обставини не можуть достовірно підтверджувати відновлення   сімейних відносин між ОСОБА_6 та позивачкою без реєстрації шлюбу, ведення ними спільного побуту, наявність спільного бюджету та фактичну реалізацію ними прав та обов`язків подружжя.
Доводи позивачки про те,  місце проживання ОСОБА_6 було  зареєстровано  за адресою: АДРЕСА_3 , де зареєстрована і позивачка,  не є доказом того, що позивачка та ОСОБА_6 в період з березня 1994 року по 2005 рік проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.  
Разом з тим, із паспорта померлого ОСОБА_6 вбачається, що останній з 16.06.1998 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Показаннями  свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які були  допитані  судом першої інстанції, і на покази яких посилається  позивачка,  також не підтверджується факт спільного проживання позивачки  та померлого ОСОБА_11 як чоловіка та дружини у період з травня 2002 року по 2005 рік. 
Також, позивачкою не надано належних   доказів, які б свідчили про те, що   в період з травня 2002 року по 2005 рік вона проживала з ОСОБА_11 однією сім`єю, і що в цей період ними за спільні кошти велося   будівництво  будинку  в селі Копачів. Відсутні переконливі докази, які б підтверджували  спільне придбання будівельних матеріалів  для будівництва будинку або іншого майна  на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. 
Одне лише спільне проживання не є достатнім для встановлення факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї.  
Окрім того, відповідно до матеріалів справи та наданих показань свідків в судовому засіданні з`ясовано, що відповідач ОСОБА_2 починаючи з травня 2002 року по  15 березня 2007 року проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю без реєстрації  шлюбу, а починаючи з 16.03.2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 - у зареєстрованому шлюбі. В зимовий період з листопада 2002 року по кінець 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 проживали за адресою: АДРЕСА_5 , в літній період - в АДРЕСА_6 у літньому вагончику. Після завершення будівництва будинку з початку 2011 року вони   почали постійно проживати в АДРЕСА_6 .
Зі справи вбачається, що станом на травень 2002 року на   земельній ділянці було збудовано каркас спірного будинку з дахом, а також встановленні вікна та вхідні двері, тобто будинок не був придатний для проживання в ньому, а тому в літній період ОСОБА_6 разом з відповідачкою проживали у літньому будиночку. До 2005 року жодного будівництва на земельній ділянці не здійснювалось.
Крім того, факт проживання однією сім`ю ОСОБА_6 з відповідачкою підтверджується тим, що в серпні 2002 року, ОСОБА_2 ( ОСОБА_12 ) зверталась за медичною допомогою до ФАП села Копачів, що підтверджується листом фельдшера ФАП с. Копачів ОСОБА_13 . Вказана обставина є доказом того, що в цей період вона проживала в с. Копачів Обухівського району Київської області.
Також  з матеріалів справи слідує, що  30.06.2004 року відповідачка разом з ОСОБА_6 купили автомобіль ЗАЗ 110217, д.н.з. НОМЕР_1 , який був зареєстрований на відповідачку. В особливих відмітках свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 від 30.06.2004 року, виданого на вказаний автомобіль, було зазначено, що ОСОБА_6 має право керувати вказаним автомобілем, що підтверджується листом Регіонального сервісного центру в м. Києві від 10.06.2019 року за №31/26-350Аз.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов  до правильного висновку  про недоведеність  належними та допустимими доказами  факту   спільного проживання  позивачки з ОСОБА_6  і в період із травня 2002 року по 2005 рік. 
Щодо тверджень   ОСОБА_1  з приводу будівництва будинку та стану його повної готовності на 2005 рік судом встановлено, що пунктом 1 рішення виконкому Копачівської сільської ради № 48 від 28 лютого 2007 року затверджений Акт державної прийомки в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 31.01.2007 року та оформлення свідоцтва про право власності на житловий будинок в АДРЕСА_6 на ім`я ОСОБА_6 . Пунктом 2 вказаного рішення доручено Обухівському бюро технічної інвентаризації заповнити бланк свідоцтва про право власності.
З технічного паспорта на вказаний житловий будинок, складеного 22.01.2007 року, вбачається, що житловий будинок побудований у 2006 році, господарсько - побутові будівлі, що розташовані на одній земельній ділянці з будинком побудовані: баня, яма вигрібна - 2006 рік; літня кухня, погріб - 1998 рік; колодязь - 1999 рік; убиральня, літній душ - 2000 рік, тобто вказані будівлі побудовано після розірвання шлюбу між позивачкою та ОСОБА_6 .
Право власності на спірний будинок зареєстровано за ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07.05.2007 року.
16.03.2007 року ОСОБА_6 уклав шлюб з відповідачем у справі.
Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва.
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту прийняття його до експлуатації  
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
 Положення ч. 2 ст. 331 ЦК України слід розуміти у системному зв`язку із положенням ст. 182 ЦК України щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає винятків. Як правило, всі об`єкти нерухомого майна, зважаючи на свою специфіку, після завершення будівництва підлягають прийняттю до експлуатації та державній реєстрації.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Отже, моментом виникнення права власності на новостворене нерухоме майно є державна реєстрація.
Крім того, за правилами ст. 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 СК України).
Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Частка в спільній сумісній власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя.
Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Отже,  доказів на  підтвердження  того, що житловий будинок АДРЕСА_6 , ОСОБА_6 та ОСОБА_14 створили за час спільного проживання, внаслідок спільної праці, за спільні кошти, внаслідок ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, позивачкою суду не   надано.
Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням 33 сесії 5-го скликання Копачівської сільської ради №93 від 20.05.2010 року ОСОБА_6 надано у власність земельні ділянки   в АДРЕСА_6 , на території Копачівської сільської ради площею 0,4565га, в тому числі: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель площею 0,2500 га; для ведення особистого селянського господарства площею - 0,2065 га.
На підставі зазначеного рішення Копачівської сільської ради, ОСОБА_6 отримав державні акти на право власності на земельні ділянки №041831, № 041830.
Таким чином, ОСОБА_6 під час перебування у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 безоплатно, внаслідок приватизації набув право власності на вказані земельні ділянки.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.
Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України.
 Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, зібраним по справі доказам надав належну правову оцінку та прийшов до правильного   висновку про  недоведеність позовних вимог ОСОБА_1 , обґрунтовано відмовивши у задоволенні позову.
Постановлене судом рішення відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права та не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
  Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не було враховано, що померлий ОСОБА_6 почав будувати будинок з метою проживання в ньому разом з дітьми та позивачкою, й будівництво будинку здійснювалося спільно померлим та позивачкою й було завершено в 2002 р., не є підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення, оскільки суперечать зібраним у справі доказам. Технічним паспортом на вказаний житловий будинок, складеним 22.01.2007 року, вбачається, що житловий будинок  та господарсько - побутові будівлі, що розташовані на одній земельній ділянці з будинком, побудовані  після розірвання шлюбу між позивачкою та ОСОБА_6 . 
Належних та переконливих доказів, які б свідчили про те, що після розірвання шлюбу позивачка та  ОСОБА_6 проживали однією сім`єю в період з 10.03.1994 р. по 2005 рік включно, й що спірний будинок був побудований   внаслідок спільної праці позивачки та ОСОБА_6 ,  матеріали справи не містять. 
Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що  в основу рішення суду покладено посилання на документи, які не приєднані до матеріалів справи, зокрема, на довідку про склад сім`ї та реєстрації за №198 від 10.04.1996 р.  та копію паспорта померлого, тому посилання суду на дані докази підлягають виключенню з мотивувальної частини  судового рішення. Дана обставина не впливає на правильність ухваленого рішення суду.
Інші доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують на не впливають на  правильність ухваленого судового рішення.
Керуючись   ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний  суд, -
П О С Т А Н О В  И В :
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 лютого 2022 року - залишити без змін.
Постанова  набирає  законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом 30 днів з моменту виготовлення повної постанови.
Повний зміст постанови виготовлений  22 вересня 2022р.
Головуючий                                       Судді: