ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" листопада 2022 р.           Справа№ 910/14659/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Михальської Ю.Б.
суддів:            Тищенко А.І. 
          Скрипки  І.М. 

секретар судового засідання: Колосовська А.Р.
за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 22.11.2022,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Формтекс»
на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 (повний текст складено 28.07.2022)
у справі №910/14659/21 (суддя Я.В. Маринченко)
за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Формтекс»
про стягнення 810 663,03 грн,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі, позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Формтекс» (далі, відповідач або Товариство) про стягнення 810 663,03 грн, з яких пеня в розмірі 366 044,56 грн та штраф у розмірі 444 618,47 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору  №77/ВЗЗ-2020 від 16.07.2020 в частині здійснення своєчасної поставки товару позивачу.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у справі №910/14659/21 позов задоволено.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Формтекс» на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України пеню у розмірі 366044 (триста шістдесят шість тисяч сорок чотири) грн 56 коп., штраф у розмірі 444618 (чотириста сорок чотири тисячі шістсот вісімнадцять) грн 47 коп., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 12159 (дванадцять тисяч сто п`ятдесят дев`ять) грн 99 коп.
Приймаючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт неналежного виконання відповідачем умов Договору  №77/ВЗЗ-2020 від 16.07.2020 в частині здійснення своєчасної поставки товару, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності за порушення господарського зобов`язання на підставі пункту 7.3. названого договору.
За наслідками розгляду заявленого відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про зменшення розміру неустойки суд відмовив у його задоволенні, оскільки неустойка підлягає стягненню за сам факт допущення порушень зобов`язань, визначених договором, незалежно від того,  чи завдано у зв`язку з цим збитки, разом з тим, відповідачем не надано суду жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні статей 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження поважності причин неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку, 
Щодо клопотання відповідача про розстрочення виконання рішення суду, то суд зазначив, що відповідачем не подано суду жодних належних доказів, у розумінні приписів статті 76 Господарського процесуального кодексу України, які б підтверджували його складне фінансове становище, яким обґрунтована винятковість обставин, що ускладнить виконання судового рішення відповідачем, а тому відмовив у розстроченні виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим рішенням, 16.09.2022 (про що свідчить відмітка Укрпошти Стандарт на конверті) Товариство з обмеженою відповідальністю «Формтекс» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у справі №910/14659/21 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У разі часткового задоволення позову, зменшити розмір штрафних санкцій, що стягуються з відповідача, на 90% та розстрочити виконання рішення суду строком на 1 рік в визначенням порядку виконання судового рішення шляхом пропорційної оплати коштів щомісячно.
Апеляційна скарга обґрунтована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що судом першої інстанції не було належним чином оцінено фактичні обставини справи та не враховано наявність підстав для повного чи часткового звільнення відповідача від відповідальності, а саме для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, адже у зв`язку з простроченням поставки товару позивачу не було завдано жодних збитків. Суд, натомість, визначив достатнім для стягнення штрафних санкцій з відповідача лише факт прострочення виконання зобов`язання.
Також відповідач наголошує, що період прострочення виконання ним зобов`язання є незначним, що додатково підтверджує добросовісність відповідача щодо виконання умов договору.
Крім того, відповідач звертає увагу, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується неспроможність відповідача оплатити неустойку, нараховану позивачем у зв`язку з простроченням поставки товару, оскільки відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі, станом на кінець 2021 року на його рахунках відсутні грошові кошти для погашення заборгованості, разом із цим, відповідач має низку зобов`язань перед іншими контрагентами, погашення яких разом зі сплатою боргу на користь позивача може призвести до неплатоспроможності боржника.
У тексті апеляційної скарги апелянтом викладено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення було отримано скаржником 03.09.2022.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

17.10.2022 від позивача через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
У відзиві позивач наголосив на тому, що скаржник не надав суду доказів, які спростовували б твердження щодо неналежного виконання з його боку зобов`язань за договором щодо поставки товару в строки, обумовлені договором з урахуванням потреби позивача, жодних листів щодо суб`єктивних чи об`єктивних причин, які зумовили невчасну поставку товару на адресу позивача від відповідача не надходило. Стягнення судом штрафних санкцій жодним чином не призведе до збагачення позивача як учасника господарських відносин, навпаки, звертаючись із даним позовом до суду, позивач насамперед виконує обов`язок забезпечення доходів загального фонду Державного бюджету України на підставах та у порядку, які визначені законом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги 

У тексті апеляційної скарги апелянтом викладено також клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивоване тим, що повний текст оскаржуваного рішення було отримано скаржником 03.09.2022.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2022 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Формтекс» у справі №910/14659/21 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Скрипка І.М.
Колегією суддів встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.09.2022 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/14659/21. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Формтекс» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у справі №910/14659/21 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
28.09.2022 матеріали справи №910/14659/21 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.
28.09.2022 через відділ документального забезпечення Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Формтекс» надійшла заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до якої заявник просить визнати таким, що не підлягає виконанню, наказ №910/14659/21, виданий 12.09.2022 Господарським судом міста Києва.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Формтекс» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у справі №910/14659/21, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Формтекс» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у справі №910/14659/21, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у справі №910/14659/21 на час апеляційного провадження, розгляд справи призначено на 25.10.2022.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2022 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Формтекс» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у справі №910/14659/21, повернуто заявнику без розгляду, оскільки визнати вказаний наказ таким, що не підлягає виконанню може лише Господарський суд міста Києва у встановленому  Господарським процесуальним кодексом України  порядку.
У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги в місті Києві та Київській області 25.10.2022 з 10 год. 28 хв. до 12 год. 34 хв., а згодом - знеструмленням електромережі Північного апеляційного господарського суду з 11 год. 51 хв. до 16 год. 54 хв. судове засідання за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Формтекс» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у справі №910/14659/21, призначене на 25.10.2022, не відбулося.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2022 справу призначено до розгляду на 22.11.2022.
У судовому засіданні 22.11.2022 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання 22.11.2022 з`явились представники позивача та відповідача.
Представники позивача у судовому засіданні заперечували проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просили залишити оскаржуване рішення суду без змін.
Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги та  просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позову, у протилежному випадку просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, що стягуються з відповідача, на 90% та розстрочити виконання рішення суду строком на 1 рік в визначенням порядку виконання судового рішення шляхом пропорційної оплати коштів щомісячно.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

16.07.2020 між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Формтекс» (учасник) укладено Договір №77/ВЗЗ-2020, відповідно до умов якого учасник зобов`язується у визначені Договором строки поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього Договору (Додаток №1), а замовник - прийняти і оплатити такі товари. (пункт 1.1. Договору).
За змістом пункту 1.2. Договору найменування (номенклатура, асортимент) товару Спідня білизна - за кодом СРV за ДК021:2015-18310000 (білизна натільна (сорочка та кальсони демісезонні) (далі - Товар). Кількість товару за Договором - 40 000 комплектів.
Ціна Договору складає - 7  598  400,00 грн, у тому числі податок на додану вартість - 1  266  400,00 грн (пункт 3.1. Договору).
Строк поставки Товару за цим Договором зазначено в специфікації до Договору. (пункт 5.1. Договору).
Відповідно до пункту 6.3.1. Договору учасник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором.
За невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків за Договором Сторони несуть відповідальність передбачену відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, а також інших чинних нормативно-правових актів України та цим Договором. (пункт 7.1. Договору).
Пунктом 7.3. Договору сторони передбачали, що за порушення строку поставки товару зазначеного у пункті 5.1. цього Договору, учасник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару.
Усі додатки та додаткові угоди до даного Договору, підписані у встановленому порядку обома сторонами, складають його невід`ємну частину (пункт 12.1. Договору).
Невід`ємною частиною договору є: Додаток №1 - «Специфікація» (пункт 12.2. Договору).
Специфікацією до Договору від 16.07.2020 №77/ВЗЗ-2020 визначено, зокрема, строк поставки, кількість та вартість товару, а саме:
-    10 000 комплектів на суму 1  899  600,00 грн протягом 30 календарних днів з моменту укладення договору, тобто до 15.08.2020;
-  10 000 комплектів на суму 1  899  600,00 грн протягом 60 календарних днів з моменту укладення договору, тобто до 14.09.2020;
-  20 000 комплектів на суму 3  799  200,00 грн протягом 90 календарних днів з моменту укладення договору, тобто до 14.10.2020.
На виконання умов Договору відповідачем було поставлено позивачу товар на загальну суму 7  598  400,00 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними обома сторонами видатковими накладними: №38 від 04.09.2020 на суму 260 245,20 грн; №39 від 11.09.2020 на суму 148 168,80 грн; №44 від 21.09.2020 на суму 205 916,64 грн; №46 від 29.09.2020 на суму 238 779,72 грн; №48 від 30.09.2020 на суму 375  171,00 грн; №50 від 06.10.2020 на суму 793 272,96 грн; №55 від 15.10.2020 на суму 166 974,84 грн; №62 від 03.11.2020 на суму 309 634,80 грн; №63 від 09.11.2020 на суму 125 373,60 грн; №66 від 13.11.2020 на суму 366 622,80 грн; №69 від 20.11.2020 на суму 495 795,60 грн; №77 від 27.11.2020 на суму 544 045,44 грн; №80 від 04.12.2020 на суму 1  291  728,00 грн; №81 від 11.12.2020 на суму 419 811,60 грн; №88 від 15.12.2020 на суму 721  848,00 грн; №89 від 17.12.2020 на суму 376 500,72 грн; №90 від 18.12.2020 на суму 758 510,28 грн.
Позивач звертався до відповідача з претензією №78/6-1106 від 14.06.2021 про сплату пені у розмірі 366  044,56 грн та штрафу у розмірі 444  618,47 грн у зв`язку з порушенням строку поставки товару згідно Договору.
Вказану претензію відповідачем отримано 22.06.2021, проте було залишено без відповіді та задоволення, що і стало підставою для звернення позивача до суду із позовом у даній справі.
Відповідач проти задоволення позову заперечував, вказуючи, що ним виконано умови Договору в повному обсязі та не було завдано збитків позивачу, у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування штрафних санкцій. Окрім того просив суд у разі часткового задоволення позову зменшити розмір штрафних санкцій на 90% у зв`язку зі скрутним фінансовим становищем та розстрочити виконання рішення у даній справі строком на 1 рік із визначенням порядку виконання судового рішення шляхом пропорційної оплати коштів щомісячно.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла наступних висновків.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір №77/ВЗЗ-2020 від 16.07.2020 є договором поставки, до якого застосовуються загальні положення про купівлю-продаж.
Відповідно до  статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. 
Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 664 Цивільного кодексу України передбачено, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві. 
Статтею 610 Цивільного кодексу України  визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1  статті 612 Цивільного кодексу України  боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Так, на виконання умов Договору відповідачем було поставлено позивачу товар на загальну суму 7  598  400,00 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи підписаними обома сторонами видатковими накладними: №38 від 04.09.2020 на суму 260 245,20 грн; №39 від 11.09.2020 на суму 148 168,80 грн; №44 від 21.09.2020 на суму 205 916,64 грн; №46 від 29.09.2020 на суму 238 779,72 грн; №48 від 30.09.2020 на суму 375  171,00 грн; №50 від 06.10.2020 на суму 793 272,96 грн; №55 від 15.10.2020 на суму 166 974,84 грн; №62 від 03.11.2020 на суму 309 634,80 грн; №63 від 09.11.2020 на суму 125 373,60 грн; №66 від 13.11.2020 на суму 366 622,80 грн; №69 від 20.11.2020 на суму 495 795,60 грн; №77 від 27.11.2020 на суму 544 045,44 грн; №80 від 04.12.2020 на суму 1  291  728,00 грн; №81 від 11.12.2020 на суму 419 811,60 грн; №88 від 15.12.2020 на суму 721  848,00 грн; №89 від 17.12.2020 на суму 376 500,72 грн; №90 від 18.12.2020 на суму 758 510,28 грн, які у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними бухгалтерськими документами, які фіксують факт здійснення господарської операції.
Тобто, враховуючи встановлені у Специфікації до Договору строки поставки,  останні здійснені відповідачем з порушенням, зокрема на 18-50 та більше днів, ніж це було погоджено сторонами.
При цьому, згідно з пунктом 7.2. Договору учасник приймає на себе всі ризики, пов`язані з поставкою товару за цим договором, до моменту підписання накладної або акту приймання-передачі товару уповноваженими на це представниками замовника і учасника.
Відповідно до пункту 3 частини 1  статті 611 Цивільного кодексу України  у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).
За змістом частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:
за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);
за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Частиною 6  статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
У пункті 7.3. Договору сторони погодили, що за порушення строку поставки товару, зазначеного у пункті 5.1. цього Договору, учасник сплачує замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення. За прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару.
Отже, оскільки матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання господарського зобов`язання зі своєчасної поставки товару, то позивачем правомірно здійснено нарахування пені та штрафу на підставі вказаного пункту Договору.
Колегія суддів, перевіривши надані позивачем розрахунки пені та 7% штрафу, дійшла висновку, що такі нарахування проведені позивачем у відповідності до положень укладеного між сторонами Договору та вимог чинного законодавства, а відтак позовні вимоги про стягнення з відповідача 366 044,56 грн пені та 444 618,47 грн штрафу підлягають задоволенню, висновки суду першої інстанції з приводу чого є обґрунтованими.
Відповідач не заперечував факт прострочки поставки товару позивачу, контррозрахунку заявлених до стягнення сум відповідачем суду надано не було.
У свою чергу відповідач наголошує на наявності підстав для повного чи часткового звільнення його від відповідальності, а саме для зменшення розміру нарахованих штрафних санкцій, адже у зв`язку з простроченням поставки товару позивачу не було завдано жодних збитків, а сам період прострочки незначний. У свою чергу, наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює дійсне правове призначення останньої, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо помірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих прибутків кредитором.
Колегія суддів відхиляє зазначені доводи скаржника та не вбачає підстав для звільнення відповідача від відповідальності за допущене порушення господарського зобов`язання, зменшення розміру неустойки, враховуючи наступне.
По-перше, нормами чинного цивільного та господарського законодавства не передбачено можливості повного звільнення боржника від відповідальності за порушення господарського зобов`язання, встановленої договором, з підстав, вказаних скаржником.
Водночас, відповідно до    статті 233 Господарського кодексу України    у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Право суду зменшувати розмір неустойки передбачене також частиною 3  статті 551 Цивільного кодексу України.
Так, згідно з частиною 3  статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Водночас, зазначені норми чинного законодавства України не містять переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені    статтею 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил  статті 86 Господарського процесуального кодексу України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.
Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує  відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.
Подібний за змістом висновок щодо застосування норм права, а саме  статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України неодноразово послідовно викладався  Верховним Судом у постановах, зокрема, але не виключно, від 26.07.2018 у справі №924/1089/17, від 12.12.2018 у справі №921/110/18, від 14.01.2019 у справі №925/287/18, від 22.01.2019 у справі №908/868/18, від 27.03.2019 у справі №912/1703/18, від 13.05.2019 у справі №904/4071/18, від 03.06.2019 у справі №914/1517/18, від 23.10.2019 у справі №917/101/19, від 06.11.2019 у справі №917/1638/18, від 17.12.2019 у справі №916/545/19, від 13.01.2020 у справі №902/855/18, від 14.01.2020 у справі №911/873/19, від 10.02.2020 у справі №910/1175/19, від 19.02.2020 у справі №910/1303/19, від 26.02.2020 у справі №925/605/18, від 17.03.2020 №925/597/19, від 18.06.2020 у справі №904/3491/19 від 14.04.2021 у справі №922/1716/20.
У постановах від 12.06.2019 у справі №904/4085/18 та від 09.10.2019 у справі №904/4083/18 Верховний Суд вказав на те, що зменшення розміру пені є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження доказів.
Разом із тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Виходячи з матеріалів справи, надані документи не свідчать про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості та здійсненні з його боку конкретних дій щодо вжиття усіх можливих заходів для виконання зобов`язань за Договором №77/ВЗЗ-2020 від 16.07.2020 у погоджені строки. Представлені відповідачем в обґрунтування свого клопотання докази не свідчать про винятковість розглядуваного випадку та наявність об`єктивних обставин, що виключали б можливість виконавця належним чином виконати свої зобов`язання за договором. 
Крім того, розмір пені та штрафу, що підлягають стягненню з відповідача, є співрозмірним з допущеним порушенням.
Відтак, враховуючи інтереси обох сторін, досліджуючи обґрунтованість доводів Товариства, суд першої інстанції правомірно відмовив у зменшенні суми неустойки на 90%, оскільки це не буде забезпечувати балансу інтересів сторін.
Водночас, дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні клопотання відповідача про розстрочення виконання судового рішення на 1 рік з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1  статті 239 Господарського процесуального кодексу України  суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
За приписами  статті 331 Господарського процесуального кодексу України  за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
За змістом наведених норм відстрочення та розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (частина 5  статті 331 Господарського процесуального кодексу України).
Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.
Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Крім цього, господарський суд також враховує можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк чи попередньо встановленим способом, але перш за все передбачає такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускає їх настання.
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Глоба проти України» №15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.
Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки (розстрочки) виконання судового акту повинна носити виключний характер.
Таким чином, відстрочка (розстрочка) виконання судового рішення може бути надана судом лише у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його виконання неможливим.
При цьому, такі виняткові обставини визначаються судом з огляду на матеріали справи, у тому числі подані стороною докази на обґрунтування такої заяви.
Обов`язок доказування та подання доказів відповідно до  статті 74 Господарського процесуального кодексу України  розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.
Відповідач як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції як на підставу необхідності у розстрочці виконання рішення посилається на  те, що відповідач знаходиться у скрутному фінансовому становищі, станом на кінець 2021 року на його рахунках відсутні грошові кошти для погашення заборгованості, разом із цим, відповідач має низку зобов`язань перед іншими контрагентами, погашення яких разом зі сплатою боргу на користь позивача може призвести до неплатоспроможності боржника.
Розглянувши вказані доводи скаржника та дослідивши надані на їх підтвердження докази, колегія суддів відзначає, що скрутне фінансове становище відповідача не може слугувати підставою для відстрочки виконання судового рішення, оскільки за змістом  статті 331 Господарського процесуального кодексу України  така обставина не є винятковою та такою, що свідчить про неможливість чи ускладненість виконання рішення на стадії його виконання.
Відсутність станом на даний час грошових коштів, достатніх для виконання рішення господарського суду, скрутне фінансове становище не є тими виключними обставинами, які можуть бути підставою для задоволення заяви про розстрочення виконання рішення у даній справі.
Колегія суддів звертає увагу на те, що скрутне фінансове становище підприємства є наслідком діяльності роботи підприємства та не є винятковими підставами для надання розстрочки в розумінні  статті 331 Господарського процесуального кодексу України.
Так, відповідно до        статті 42 Господарського кодексу України        підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Вказана правова норма визначає, що особа організовує свою господарську діяльність на власний ризик, що як наслідок покладає на останню нести тягар несприятливих наслідків такої діяльності. Збитковість діяльності не є тією ознакою, яка надає боржникові право на відстрочку виконання рішення суду.
Одним із принципів підприємницької діяльності згідно зі статтею 43 Господарського кодексу України        є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик.
При цьому, не вважається випадком недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів тощо (стаття 617 Цивільного кодексу України).
Отже, доводи про відсутність фінансової можливості як підстава для надання розстрочки виконання рішення суперечать змісту  вищенаведених норм, а суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу у розстроченні виконання рішення суду.
Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.     
Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржниками зроблено не було.
При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).
Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Формтекс» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову. Скаржником не надано суду доказів, які б свідчили про необґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Формтекс» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.
Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.
Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Формтекс» на рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у справі №910/14659/21 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду міста Києва від 26.07.2022 у справі №910/14659/21 залишити без змін.
Матеріали справи №910/14659/21 повернути до місцевого господарського суду.
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

          Повний текст постанови складено та підписано 05.12.2022.

Головуючий суддя                                                            Ю.Б. Михальська 

Судді                                                                                А.І. Тищенко

                                                                                І.М. Скрипка