КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 760/22433/21
провадження № 22-ц/824/9312/2022
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29  листопада   2022 року                                                                                      м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А., 
при секретарі  Лободі  Д. О. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Київметробуд» про стягнення невиплачених грошових коштів при звільненні, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Панкова Дмитра Володимировича на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2022 року в складі судді Зуєвич Л.Л.,
 
встановив:
 
20.08.2021 представник ОСОБА_1 - адвокат Панков  Д. В.  звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Київметробуд» (далі - АТ «Київметробуд») про стягнення невиплачених позивачу грошових коштів при звільненні.
Посилався на ті підстави, що у період з 25.11.2019 по 05.03.2021 позивачка знаходилась у трудових відносинах з АТ «Київметробуд» та отримувала заробітну плату на картковий рахунок в загальному розмірі 25 000 грн, що складалась з окладу у розмірі 14 000 грн та залишку у вигляді премії.
Через значну заборгованість із виплати заробітної плати, 05.03.2021 позивач була змушена звільнитись, згідно  наказу  №64  від 05.03.2021.
Станом на 05.03.2021 у відповідача існувала заборгованість перед позивачем: за грудень 2020 року -  25 000 грн; за січень 2021 року -  25 000 грн; за  лютий 2021 року - 18 750 грн; за  березень 2021 року - 5 681 грн; компенсація за 34 календарних дні відпустки (698,95 грн/день) -  23 764,30 грн, всього  98 195, 30  грн.
В день звільнення відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми належні при звільнені та не здійснив виплату позивачу  належних коштів.
14.06.2021 відповідачем було перераховано частину боргу:  за грудень 2020 року - 12 394 грн;  за січень 2021 року - 12 466,44 грн;  за лютий 2021 року - 9 349,83 грн.
30.07.2021 відповідачем було перераховано частину боргу:  за березень 2021 року - 2 827,42 грн.
Таким чином, за вирахуванням вищенаведених виплат, за відповідачем на час подання позовної заяви залишилась сума боргу в розмірі 61 154,61 грн.
У  зв`язку з тим, що відповідач не провів повний розрахунок при звільненні позивача та враховуючи те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 112 робочих днів, з відповідача  підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, який на момент звернення до суду складає 127 272,32 грн (1 136,36 грн х 112 днів).
Враховуючи викладене, просив суд стягнути з відповідача на  користь позивача  заборгованість по заробітній платі у розмірі 61 154,61 грн,  середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення.
Також просив  відшкодувати судові витрати по справі. Зазначив, що  орієнтовний  розмір  витрат  на  професійну  правничу допомогу на  момент подання  позову  становить  6 720  грн.
14.01.2022 представник  ОСОБА_1   -  адвокат Панков  Д. В.  у відповіді  на  відзив відмовився від стягнення  заборгованості  по заробітній  платі  в розмірі  41 937,61  грн. Просив стягнути  компенсацію  за невикористану відпустку в сумі  19  217  грн,  а також   середній  заробіток за весь час затримки розрахунку на  момент ухвалення  судового  рішення, яка станом на  12.01.2022  складає 250 286,26  грн (797,09 грн  х 314 днів).
Зазначив, що  загальний розмір  заборгованості в день звільнення  позивача  становив 56 257, 69 грн,  яка частково  була  сплачена  в  червні  2021  року.  Заборгованість  в сумі 19 217 грн  до  цього  часу не  сплачена. 
Також просив стягнути з  відповідача  витрати на  професійну  правничу допомогу в сумі  9 720 грн  та суму судового  збору  - 2 502,86 грн.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2022 року вказаний позовні вимоги  задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 : 19 217 грн   невиплаченої при звільненні суми заборгованості з компенсації за невикористану відпустку; 10 000 грн середнього  заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні; 2 502,86 грн судового збору;  6 720 грн витрат на правничу допомогу. 
В решті позову  відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Панков Д. В. просить рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2022 року змінити. Збільшити стягнутий з АТ «Київметробуд» на користь ОСОБА_1 розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку з 10 000 грн до 365 864,31 грн. Збільшити стягнутий з АТ «Київметробуд» на  користь  ОСОБА_1   розмір витрат на правничу допомогу з 6 720 грн до 9 720 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін. Стягнути з АТ «Київметробуд» на користь ОСОБА_1   судові витрати за  надання  професійної правничої допомоги, а саме:  складання  і направлення  апеляційної скарги до  суду - 4 000  грн, а також   судові витрати по  сплаті судового  збору  - 3 754,29 грн.
Доводи апеляційної  скарги мотивовано тим,  що позовні вимоги про  стягнення  суми заборгованості з компенсації за  невикористану  відпустку  вирішено  на  користь  позивача в повному обсязі.  Проте суд першої  інстанції  безпідставно зменшив  розмір  середнього  заробітку  за весь час затримки розрахунку при звільненні  в 25 разів та стягнув  лише 10 000  грн,  без  жодних обґрунтувань та мотивів, лише  з врахуванням   постанови  Великої Палати Верховного  Суду  від  26.06.2019  у справі  №761/9584/15-ц, яка не  підлягала  застосуванню через різні  фактичні  обставини. 
На  момент звільнення позивача сума заборгованості  становила  56 257,69 грн та не  була  виплачена на протязі  близько  півроку, а тому  стягнення  компенсації  в розмірі  10 000  грн  є непропорційним та неспівмірним в порівнянні  з  розрахунком,  наданим Верховним Судом  у  вищевказаній  постанові.
Сума стягнення середнього заробітку за період  з 05.03.21 по  06.06.22 складає                  365 864,31 грн (797,09 грн х 459 днів) та повинна  бути стягнута  з відповідача через затримку в розрахунку  суми 56 257,69 грн на  протязі  шести місяців та 19 217 грн  до  цього часу.
Також вважає необґрунтованим зменшення  суму стягнення витрат на  правову допомогу  з 9 720 грн  до  6  720 грн з підстав того,  що  заявлена  до  відшкодування  сума     істотно перевищує суму, заявлену  в попередньому  розрахунку. Заперечення  відповідача не  містили посилання  на вказану  обставину. 
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач  не скористався.
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Панков Д. В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.
Інші  учасники справи в судове  засідання  не  з`явились, про  день, час та місце  розгляду справи  повідомлялись  судом  належним чином. 
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено  судом, ОСОБА_1     перебувала  в трудових відносинах  з АТ «Київметробуд» з 25.11.2019  року. 
Наказом  АТ «Київметробуд» від 05.03.2021  №64 ОСОБА_1   звільнено  з роботи  з 05.03.2021 за власним бажанням (ст. 38  КЗпП  України).
В день звільнення  відповідачем  не  було  проведено   повний розрахунок  з позивачем. 
Заборгованість  по  заробітній платі:   за грудень 2020  року  в сумі  12 397,00 грн;  за  січень 2021 року в сумі 12 466,44 грн; за  лютий 2021 року  в сумі  9 349,83 грн; за березень 2021 року в сумі 2 827,42 грн була виплачена  позивачу у  червні  2021  року. 
Залишок невиплаченої  заборгованості за 34 дні  невикористаної відпустки становить  19 217 грн. 
Рішення  суду  першої  інстанції  в частині  стягнення з  АТ «Київметробуд» на  користь  ОСОБА_1 19 217 грн  -  заборгованості  з виплати  компенсації  за  невикористану  відпустку, сторони  не  оскаржують,  а тому воно  не  є  предметом  апеляційного  розгляду. 
 Ухвалюючи рішення  в частині  стягнення   середнього  заробітку за  час  затримки розрахунку  при звільненні,  суд першої інстанції  виходив з доведеності тієї обставини,  що  при звільненні   відповідач  не  провів повного   розрахунку  з позивачем,  а тому  останній  зобов`язаний  виплатити  середній заробіток  за весь час затримки розрахунку  при звільненні  по  день фактичного  розрахунку. 
Зменшуючи розмір   відшкодування,  передбаченого  ст. 117  КЗпП  України,  суд  першої інстанції  виходив з того,  що  сума середнього  заробітку  станом  на  12.01.2022  в розмірі  250 286,26 грн значно перевищує   розмір  заборгованості  відповідача перед позивачем як на  день звільнення - 56 257,69 грн,  так і на  даний час - 19 217 грн,  яка складається  з компенсації за  невикористану  відпустку. 
З огляду на  очевидну  неспівмірність заявлених  до стягнення  сум середнього  заробітку із  встановленим розміром  заборгованості,  характером  цієї  заборгованості, суд  дійшов висновку про  необхідність  зменшення  суми середнього  заробітку за час  затримки розрахунку  при звільненні,  вважаючи справедливим, пропорційним та таким,  що  відповідає  обставинам справи розмір  відповідальності відповідача  в сумі  10 000  грн.  
Апеляційний суд не  може повністю  погодитись  з висновками суду  першої інстанції в частині  визначення  розміру суми середнього  заробітку за час затримки розрахунку  при звільненні з огляду на таке.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України ( в редакції, що  діяла на  час виникнення  спірних правовідносин) при  звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
За  змістом статті 117 КЗпП України ( в редакції,  що  діяла  на  час виникнення  спірних  правовідносин)  в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
З  огляду  на  доведеність  тієї обставини,  що  днем звільнення  ОСОБА_1   з роботи відповідно  до  наказу  про  звільнення було 05.03.2021, заборгованість  по заробітній платі в сумі 37 040,69  грн була  виплачена останній  в червні  2021 року,  залишок  заборгованості по виплаті компенсації  за невикористану  відпустку становить 19 217  грн, суд  першої  інстанції дійшов правильного  висновку про наявність  правових  підстав для  покладення  на  відповідача  відповідальності за непроведення   повного  розрахунку  з позивачем   в день звільнення.
Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.
Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
Враховуючи вищезазначене, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільненнятрудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18).
За обставин цієї справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.
Так,  розмір невиплаченої позивачеві при звільненні суми складав станом  на  червень 2021  року  становив  56 257,69  грн,  залишок  заборгованості по виплаті компенсації  за невикористану  відпустку становить 19 217  грн. 
Кількість  робочих днів  за період затримки розрахунку  при звільненні (  з  06.03.2021 по день ухвалення рішення  судом  першої  інстанції   05.04.2022)  становить   270  днів. 
Сума середньоденної заробітної плати  позивача  становить  797,09  грн ( 15 486,26  грн +11614,70) : 34  дні (робочі дні  у січні  та лютому  2021 р.). Вказана  сума обрахована  відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.  
Таким чином,  сума середнього  заробітку за весь час затримки по 05.04.2022 становить 215 214,30  грн (797,09 грн  х 270  днів ).
Відповідно  до  доводів  відповідача,  затримка у повному  розрахунку  при звільненні  відбулась з тих підстав,  що  ухвалою   слідчого  судді  Печерського  районного  суду  м. Києва  від  15 вересня 2020  року (справа  №757/39567/20-к був накладений арешт на  рахунки ПАТ «Київметробуд», відкриті в АБ «Укргазбанк», АТ «Пумб», АТ «Ощадбанк», розрахункові рахунки в Державній  казначейській службі України. 
Крім цього,  ухвалою  Печерського  районного  суду  м. Києва  від 05 листопада  2020  року  (справа  №757/47183/20-к), яка в подальшому  була  частково  скасована, накладено  арешт на  рахунки ПАТ «Київміськбуд», відкриті в АТ «Альфа-Банк», АТ «КБ «Глобус», ПАТ «МТБ  Банк», ПАТ «Мегабанк», АБ «Південний», АКБ  «Індустріальний», ПАТ  «Банк  Восток», АТ «Таксомбанк»,  АТ КБ «Приватбанк», а також кошти,  які знаходяться на  рахунку  АТ «Київметробуд», відкритому  в Державній  казначейській службі із  забороною  розпоряджатися вказаними грошовими коштами, за винятком  видаткових операцій по сплаті податків,  зборів,  інших обов`язкових  платежів  до державного бюджету. 
Станом на  20.01.2022  арешт накладено  на  рахунки АТ «Київметробуд»  в ПАТ АБ  «Укргазбанк»,  ПАТ «Банк  Восток», ПАТ «Банк  Січ»,  ПАТ «КБ «Глобус» (а.с.171 т.1). 
Відповідно  до  довідки  АТ «Київметробуд»,  в період з 01.12.2020  по 27.07.2021  було звільнено  675  працівників (а.с.118 т.1). 
Враховуючи обставини справи,  розмір належної  при звільненні  позивачу  суми заборгованості по заробітній платі, яка  була частково   виплачена їй через три місяці після  звільнення в сумі 37 040,69  грн, проте повний розрахунок не  здійснено,   залишок  заборгованості становить  19 217  грн,  підстави,  з яких  відбулась затримка у виплаті належних працівнику сум при звільненні,  з огляду  на  очевидну  неспівмірність заявленої до стягнення   суми середнього заробітку зі  встановленим розміром  заборгованості,  характером  цієї заборгованості, діями позивача та відповідача,  колегія суддів  вважає  справедливим,  пропорційним і таким, що  відповідає обставинам цієї справи, визначити розмір  відповідальності відповідача за  прострочення  ним належних позивачу виплат  при звільненні в сумі 20 000  грн. 
Зазначена  сума не  відображає  дійсного розміру  майнових  втрат позивача, пов`язаних  із затримкою  розрахунку  при звільненні,  а є лише орієнтовною оцінкою     тих витрат, які розумно  можна  було  б передбачити з урахуванням  статистичних усереднених показників.
Відповідно до ч. 1, ч. 4  ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення  норм процесуального  права або  неправильне  застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про часткове  задоволення  позову, однак дійшов помилкового  рішення  в частині  визначення  розміру  відшкодування,  рішення  суду першої інстанції в цій частині  підлягає  відповідній зміні. 
Згідно  з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
З огляду на  те, що  апеляційна  скарга  підлягає частковому задоволенню (2,65%), з  АТ  «Київметробуд» на  користь   ОСОБА_1 підлягає  стягненню  сплачений нею  судовий збір за подання  позовної заяви   в сумі  200,23 грн,  за  подання  апеляційної скарги в сумі 300,34 грн  та витрати на  професійну  правничу допомогу в суді  апеляційної інстанції  в сумі 106 грн .
В решті рішення  суду  першої інстанції  залишити без змін. 
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України суд 
 постановив:
 
Апеляційну скаргу  представника ОСОБА_1 - адвоката Панкова Дмитра Володимировича  задовольнити частково. 
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 05 квітня 2022 року в частині  стягнення  суми середнього  заробітку за весь час затримки розрахунку  при звільненні та розподілу  судових витрат  змінити.
Збільшити  суму середнього  заробітку, що  підлягає  стягненню  з  Акціонерного товариства  «Київметробуд»  на  користь  ОСОБА_1 ,  з  10 000  грн  до  20 000  грн.
Стягнути з  Акціонерного  товариства «Київметробуд» на користь  ОСОБА_1 судові витрати по  сплаті судового  збору  в сумі 200,23 грн.  
В решті рішення  суду  першої  інстанції  залишити без змін. 
Стягнути з  Акціонерного товариства «Київміськбуд» на  користь  ОСОБА_1   судові витрати по сплаті судового  збору  за  подання  апеляційної скарги в сумі 300,34 грн  та витрати на  професійну  правничу допомогу  в сумі 106 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку  не  підлягає  крім випадків, передбачених   п.2 ч.3 ст.389 ЦПК  України.
 
Суддя - доповідач                                                                           Г. М. Кирилюк
 
Судді:                                                                                               І. М. Рейнарт  
 
                                                                                                          Т. А. Семенюк