УХВАЛА        
 
13 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 127/3522/22
провадження № 61-8530ск22 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду                            Коротенка Є. В. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2022 року та на постанову Вінницького апеляційного суду від 18 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення колишнього власника та зняття його з реєстрації місця проживання,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просила суд усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та зняти його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 18 серпня 2022 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня               2022 року залишено без змін.
29 серпня 2022 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на зазначені судові рішення.
Касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки вона не відповідає вимогам частини другої статті 389, пункту 5 частини другої статті 392 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанови суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У касаційній скарзі заявник зазначає, що відповідно до частини 2 статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень у цій справі є неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Проте, посилаючись на необхідність відступлення від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, заявник вмотивовано не обґрунтувала необхідності такого відступлення від зазначеного висновку.
Зокрема, заявник не зазначила від якого саме висновку зі сформульованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від                           31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц висновків та щодо застосування якої норми права необхідно відступити, у якій спосіб та щодо яких правовідносин апеляційний суд застосував цей висновок, який правовий висновок необхідно сформулювати після відступлення від попереднього висновку, як це може вплинути на вирішення спору у цій справі.
Також, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, заявник не конкретизувала з яких з передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України підстав оскаржуються судові рішення.
Указані недоліки касаційної скарги унеможливлюють вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
Тому заявнику необхідно подати уточнену касаційну скаргу та її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, із зазначенням підстав касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, зокрема, відповідно до пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу навести у касаційній скарзі конкретне обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у відповідній постанові Верховного Суду, зазначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження з передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України підстав.
Відповідно до положень частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Ураховуючи викладене, касаційна скарга підлягає залишенню без руху з наданням заявнику строку для усунення недоліків.
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2022 року та на постанову Вінницького апеляційного суду від 18 серпня 2022 року залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та її буде повернуто заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                   Є. В. Коротенко