ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

29 вересня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/3561/21
Головуючий у першій інстанції – Карпусь  І. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/601/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.
секретар: Поклад Д.В. 

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
відповідач: Акціонерне товариство ”Українська залізниця”

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства ”Українська залізниця” на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Карпуся І.М. від 19 січня 2022 року, місце ухвалення рішення м.Ніжин, дата складання повного тексту рішення 21 січня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Акціонерного товариства ”Українська залізниця” про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю,  

                            В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , звернулась до суду з даним позовом до Акціонерного товариства ”Українська залізниця”, в якому просила: стягнути з відповідача на її користь 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю чоловіка; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказувала, що 26.04.2017 року на 185 кілометрі пікету №1 (на переїзді в місті Ніжині) потяг №322 сполученням ”Чернігів-Ніжин” смертельно травмував її чоловіка ОСОБА_4 . За вказаним фактом 26.04.2017 року було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12017270180000575 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого СВ Ніжинського ВП ГУНП України в Чернігівській області від 29.05.2017 року кримінальне провадження було закрито. В ході досудового розслідування встановлено, що отримані ОСОБА_4 від наїзду потяга тілесні ушкодження знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із його смертю. Власником потяга є АТ ”Українська залізниця”. За доводами ОСОБА_1 , смертю чоловіка було повністю зруйновано важливий життєвий зв`язок, вона позбавлена чоловічої підтримки та допомоги, сама виховує двох дітей. Попередній життєвий устрій ніколи не буде відновлений. Позивач вказує, що загиблий був учасником АТО, який повернувся зі служби в 2017 році, і його смерть стала різкою психотравматичною подією для позивача ОСОБА_1 . Через смертельну ДТП діти назавжди втратили можливість отримувати підтримку та любов батька, передчасна втрата якого є значним ударом для їх психіки, жодна людина не зможе замінити їм рідного батька. Отриману внаслідок смерті чоловіка і батька моральну шкоду позивач визначила в сумі 900 000 грн., тобто, по 300 000 грн. на кожного із дітей та 300 000 грн. - дружині. 

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.01.2022 року, із врахуванням ухвали суду першої інстанції від 21.01.2022 року про виправлення описок у судовому рішенні, позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до Акціонерного товариства ”Українська залізниця” про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю, задоволено частково. Судом стягнуто з Акціонерного товариства ”Українська залізниця” на користь ОСОБА_1 200 000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Акціонерного товариства ”Українська залізниця” на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 250 000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Акціонерного товариства ”Українська залізниця” на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 250 000 гривень у відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з  Акціонерного  товариства  ”Українська  залізниця”  на  користь  держави 7 000 грн. 20 коп. судового збору. 

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство ”Українська залізниця” просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.01.2022 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, а також стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 13 500 грн. за подання апеляційної скарги. Доводи апеляційної скарги АТ ”Українська залізниця” вказують, що при ухваленні оскаржуваного рішення від 19.01.2022 року судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також судом неправильно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи. Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції не застосовано закони, які підлягали застосуванню, а саме, ч.5 статті 1187 ЦК України, ч.2 статті 1166 ЦК України, ч.1 статті 1193 ЦК України, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, чим суд порушив норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору не прийняв до уваги сукупності фактичних обставин, а саме, того, що потерпілий знаходився дуже близько до залізничної колії, на сигнали великої гучності не реагував, при цьому, було застосовано екстрене гальмування, однак наїзду уникнути не вдалося. Апелянт вказує, що потерпілий ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, вказані дії потерпілого свідчать про порушення потерпілим ОСОБА_4 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року №54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 року №193/2663, що підтверджується актом службового розслідування нещасного випадку невиробничого характеру №6 від 10.10.2017 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції не застосував статтю 1193 ЦК України, яка підлягала застосуванню до даних правовідносин. Апелянт зазначає, що при розгляді даного спору по суті судом першої інстанції не прийнято до уваги відсутність особливих зусиль потерпілого для уникнення наїзду на нього, а також відсутність дотримання простих правил (наближення поїзду легко помітити, перешкоди, щоб перечекати поїзд у безпечній зоні, відсутні). За даних обставин, як стверджує апелянт, можна зробити висновок, що лише за наявності свідомої поведінки потерпілого ОСОБА_4 у даній обстановці, йому могла бути спричинена шкода, тобто, мова йде про явне самогубство. Доводи апеляційної скарги вказують, що позивачем не надано до позовної заяви жодних доказів спричинення моральної шкоди, які б підтверджували зазначені у позовній заяві обставини, або наявність підстав для звільнення від доказування. Доводи апеляційної скарги зазначають, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, у розумінні статей: 77, 78 ЦПК України, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, а її розмір є значно завищеним.

В судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції представник відповідача АТ ”Українська залізниця” - Домбровський С.І. підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги. 
В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду даної справи (а.с.146), не з`явилась. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.11), є чоловіком позивача ОСОБА_1 (а.с.13) та батьком малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.17,18).

Як вбачається із лікарського свідоцтва про смерть №101 від 27.04.2017 року, смерть ОСОБА_4 настала на зупинці ”Мигалівська” внаслідок травматичного гемопневмоторакса, множинних травм органів грудної порожнини; особа травмована при зіткненні з локомотивом (а.с.12).

В ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди було проведено досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017270180000575, з матеріалів якого вбачається, що 26.04.2017 року близько 01:50 год. на 185 кілометрі пікету №1, неподалік зупинки ”Мигалівська” в м.Ніжині потяг сполученням ”Чернігів-Ніжин” смертельно травмував ОСОБА_4 . 

Відповідно до наявного в матеріалах кримінального провадження висновку судово-медичної експертизи №105 від 26.04.2017 року, причиною смерті ОСОБА_4 є травматичний гемопневмоторакс та травматичний шок, які розвинулися в результаті відкритої травми грудної клітки з переломами ребер, п`ятого грудного хребця та множинних переломів остистих відростків, забою і розриву правої легені та гемотораксу, розриву вушка передсердя серця і гемоперикарду, наявністю забійної рани грудної клітки, яка проникає в плевральну порожнину, недокрів`я внутрішніх органів, наявністю крововиливів в мозковий шар наднирників і слизові оболонки; ушкодження спричинені прижиттєво дією тупих предметів за механізмом удару і струсу могли виникнути від удару виступаючими частинами рухаючогося локомотиву; при судово-токсикологічному дослідженні крові трупа виявлено етанол в концентрації 2,9 г/л, що по відношенню до живої людини відповідає тяжкому ступеню алкогольного сп`яніння. Виявлені на трупі ушкодження спричиненні прижиттєво, могли виникнути від удару виступаючими частинами рухаючогося локомотиву в момент, коли постраждалий, ймовірніше за все, знаходився в сидячому положенні, про що свідчить наявність забійної рани спини, яка проникає в плевральну порожнину, характерної для дії тупого предмету з обмеженою поверхнею, також відсутність ушкоджень в області нижніх кінцівок і голови. 

Постановою слідчого СВ Ніжинського ВП ГУНП України в Чернігівській області Чабали М.В. від 29.05.2017 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12017270180000575 від 26.04.2017 року, закрито в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення за ст.276 КК України. Приймаючи вказане рішення, орган досудового розслідування дійшов висновку, що до смерті ОСОБА_4 ніхто не причетний (а.с.8).

Згідно з актом №6 службового розслідування обставин нещасного випадку невиробничого характеру на ”Південно-Західна залізниця”, Виробничий підрозділ ”Ніжинська дистанція колії”, складеного 10.05.2017 року, нещасний випадок стався внаслідок порушення самим потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, зат. наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54, а саме, п.2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6; вини працівників залізничного транспорту в цьому випадку не вбачається. Локомотив був осигналений. У вказаному акті наведені пояснення машиніста ОСОБА_5 та помічника машиніста ОСОБА_6 , які є аналогічні їх поясненням у матеріалах кримінального провадження, згідно яких, слідуючи на електровозі ВЛ80 №1455 на перегоні Липів-Ріг - Ніжин на 185 кілометрі пікету №1 поблизу зупиночної платформи ”Мигалівка” помітили людину, яка знаходилася дуже близько до залізничної колії. Машиніст подав оповіщувальний звуковий сигнал великої гучності, але людина не прореагувала, тому застосовано було екстрене гальмування, але через недостатню відстань для зупинки потяга попередити наїзд на людину не вдалося (а.с.47-48).

Згідно з довідкою АТ ”Українська залізниця” № Ц/4-80/2361-20 від 31.07.2020 року, електровоз ВЛ80т №1455 перебуває на балансі виробничого підрозділу локомотивне депо Дарниця регіональної філії ”Південно-Західна залізниця” АТ ”Укрзалізниця” (а.с.10).

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 19.01.2022 року про часткове задоволення вимог заявленого позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції від 19.01.2022 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.    

Доводи апеляційної скарги зазначають, що судом першої інстанції не застосовано закони, які підлягали застосуванню, а саме, ч.5 статті 1187 ЦК України, ч.2 статті 1166 ЦК України, ч.1 статті 1193 ЦК України, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, чим суд порушив норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору не прийняв до уваги сукупності фактичних обставин, а саме, того, що потерпілий знаходився дуже близько до залізничної колії, на сигнали великої гучності не реагував, при цьому, було застосовано екстрене гальмування, однак наїзду уникнути не вдалося. Апелянт вказує, що потерпілий ОСОБА_4 перебував у стані алкогольного сп`яніння. При цьому, вказані дії потерпілого свідчать про порушення потерпілим ОСОБА_4 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року №54 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 року №193/2663, що підтверджується актом службового розслідування нещасного випадку невиробничого характеру №6 від 10.10.2017 року. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції не застосував статтю 1193 ЦК України, яка підлягала застосуванню до даних правовідносин. Апелянт зазначає, що при розгляді даного спору по суті судом першої інстанції не прийнято до уваги відсутність особливих зусиль потерпілого для уникнення наїзду на нього, а також відсутність дотримання простих правил (наближення поїзду легко помітити, перешкоди, щоб перечекати поїзд у безпечній зоні, відсутні). За даних обставин, як стверджує апелянт, можна зробити висновок, що лише за наявності свідомої поведінки потерпілого ОСОБА_4 у даній обстановці, йому могла бути спричинена шкода, тобто, мова йде про явне самогубство. Доводи апеляційної скарги вказують, що позивачем не надано до позовної заяви жодних доказів спричинення моральної шкоди, які б підтверджували зазначені у позовній заяві обставини, або наявність підстав для звільнення від доказування. Доводи апеляційної скарги зазначають, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, у розумінні статей: 77, 78 ЦПК України, щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, а її розмір є значно завищеним.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 19.01.2022 року, виходячи із наступного.    

Відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно приписів ч.1 статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 19.01.2022 року, частково задовольняючи вимоги заявленого позову, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв до уваги фактичні документально підтверджені обставини справи, а також вказані у рішенні суду першої інстанції норми права, які регламентують спірні правовідносини.           
При цьому, відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, судом першої інстанції обґрунтовано враховано висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у зазначених в рішенні суду першої інстанції від 19.01.2022 року постановах Верховного Суду.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
Дані правові висновки викладені Верховним Судом у постанові від 05.06.2019 року у справі №466/4412/15-ц, провадження №61-37654св18.

Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 21.04.2021 року у справі №450/4163/18, провадження №61-69св21. 

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції при вирішенні даного спору по суті безпідставно не застосував ч.1 статті 1193 ЦК України, відповідно до якої, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 19.01.2022 року, оскільки вказані доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
   
Приписами ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, необхідно зазначити, що матеріали справи не містять в собі доказів, які б вказували на наявність обставин непереборної сили або умислу потерпілого. 
Діяльність, пов`язана із використанням потягів, є джерелом підвищеної небезпеки, а оскільки володільцем потягу є АТ ”Українська залізниця”, то відповідач зобов`язаний відшкодовувати шкоду, завдану транспортними засобами, якими він володіє. 

Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованого висновку суду першої інстанції відносно того, оскільки відповідачем не наведено достатньо переконливих даних, які б свідчили, що ОСОБА_4 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, наявності ознак умислу в діях ОСОБА_4 не вбачається.
Апелянт звертає увагу на ті обставини, що ОСОБА_4 перебував у стані тяжкого ступеня алкогольного сп`яніння біля залізничної колії, на звуковий сигнал електропоїзда, який у нічний час був належно освітлений, не відреагував, що свідчить про умисел ОСОБА_4 щодо настання ДТП. 
З даними аргументами відповідача суд першої інстанції  не погодився, оскільки вказані твердження є припущеннями, і не підтверджуються достатньою сукупністю вагомих і переконливих доказів.  При цьому, суд першої інстанції вказав у оскаржуваному рішенні від 19.01.2022 року, що висновок про умисел ОСОБА_4 щодо настання ДТП може грунтуватись лише на основі достовірних і беззаперечних доказів, які це підтверджують. На підставі встановлених судом обставин, ОСОБА_4 перебував близько до залізничних колій в стані алкогольного сп`яніння тяжкого ступеня. Відсутність реагування ОСОБА_4 за вказаних обставин для уникнення зіткнення із джерелом небезпеки не виключається саме з причин перебування у стані алкогольного сп`яніння тяжкого ступеня. Разом з тим, відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів, у розумінні статей: 77, 80 ЦПК України, відносно того, яким чином ОСОБА_4 опинився на залізничних коліях у стані алкогольного сп`яніння. 
Таким чином, судом в ході розгляду даної справи не встановлено, що ДТП зі смертельним наслідком сталася внаслідок умислу ОСОБА_4 . За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що настання смерті відбулось внаслідок необережності потерпілого ОСОБА_4 , а не у зв`язку із бажанням ОСОБА_4 вчинити самогубство. При цьому, відповідач повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки дружині та дітям загиблого, незалежно від наявності його вини.

Вирішуючи даний спір по суті, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у оскаржуваному рішенні від 19.01.2022 року, що рівень моральних страждань визначається не видом правопорушення і не складністю цього правопорушення, а моральними стражданнями потерпілого внаслідок заподіяння йому шкоди та значенням наслідків цього правопорушення для його особистості, що і обумовлює розмір суми компенсації моральної шкоди. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди одразу визначається потерпілим у позовній заяві, хоча остаточне рішення про розмір компенсації моральної шкоди приймається судом. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Судом першої інстанції прийнято до уваги приписи ч.ч.1-3 статті 23, статті 1167 ЦК України, а також роз`яснення, викладені у пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року ”Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди” (із подальшими змінами), та зазначено у оскаржуваному рішенні суду першої інстанції від 19.01.2022 року, що  розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що у результаті наїзду потяга на ОСОБА_4 , що мало наслідком спричинення його смерті, позивачу та дітям спричинена моральна шкода, пов`язана із загибеллю рідної для них людини, що потягло за собою тяжкі вимушені зміни у їх житті, відчуття самотності, тривожності. При цьому, судом прийнято до уваги, що позивач ОСОБА_1 втратила чоловіка, з яким постійно спілкувалась, проживала, виховувала дітей, отримувала підтримку і допомогу, її уклад життя зазнав суттєвих змін, що пов`язано із необхідністю самостійно, без підтримки чоловіка, утримувати домашнє господарство і дітей. Суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні від 19.01.2022 року, що позивач ОСОБА_1 також зазнала страждань від смерті ОСОБА_4 , саме, як втрати чоловіка, тобто людини, до якого мала почуття, з якою були тісні стосунки. Це непоправна втрата і страждання, у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 , є триваючими і не припинятимуться протягом всього життя.
Суд першої інстанції, із врахуванням вищезазначених обставин, а також виходячи із принципів розумності і співмірності, дійшов висновку про необхідність  стягнення  з  відповідача  на  користь  позивача ОСОБА_1 200 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої загибеллю її чоловіка - ОСОБА_4 .
Діти загиблого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 внаслідок ДТП назавжди втратили можливість отримувати батьківську турботу і підтримку, інша людина не може замінити рідного батька, який займався вихованням дітей. Судом першої інстанції у рішенні від 19.01.2022 року зазначено, що діти загиблого ОСОБА_4 протягом всього свого життя будуть відчувати відсутність у їх житті батька.
На підставі викладеного та із врахуванням глибини душевних страждань ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , понесених ними, вимог розумності та справедливості, суд першої інстанції вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь дітей ОСОБА_4 по 250 000 грн. кожному на відшкодування спричиненої моральної шкоди, що є підставою для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищезазначених висновків суду першої інстанції, оскільки при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 та її дітям - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , суд першої інстанції прийняв до уваги засади розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 19.01.2022 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які учасники судового розгляду даної справи посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом. 

На підставі вищезазначеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства ”Українська залізниця” необхідно залишити без задоволення, а рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.01.2022 року необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                         П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ”Українська залізниця” залишити без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                           Судді: