ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
5 жовтня 2022 року
м. Київ
справа № 208/9012/18
провадження № 51- 467 км 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_3
суддів                                               ОСОБА_4, ОСОБА_5
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_6
прокурора                                       ОСОБА_7
в режимі відеоконференції
захисника                                        ОСОБА_8
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника                ОСОБА_9 на вирок Дніпровського апеляційного суду від  29 грудня 2021 року                   у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018040160001908, за обвинуваченням
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у м. Дніпропетровськ, проживає на АДРЕСА_1 , раніше судимого - 22 квітня                  2020 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2              ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.15 ч. 2 ст. 186 КК.
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 2 вересня 2021 року ОСОБА_1  засудженого за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 185 КК - до покарання  у виді позбавлення на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
На підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2020 року, більш суворим, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
Зараховано ОСОБА_1 у строк відбуття покарання строк повністю відбутого ним покарання за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від                 22 квітня 2020 року та строк попереднього ув`язнення з 25 лютого 2020 року по                  2 вересня 2021 року.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання                            з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Прийнято рішення щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Згідно з вироком ОСОБА_1 визнано винуватим у тому, що він 28 жовтня                2018 року о 8:01, перебуваючи у магазині ТОВ «ДЦ Україна» Watsons», що на                           вул. Глаголева, 25 у м. Кам`янське Дніпропетровської області, діючи умисно, шляхом вільного доступу, таємно викрав косметичні засоби з вітрин, чим завдав магазину ТОВ «ДЦ Україна» Watsons»  матеріальну шкоду на загальну суму 1590 грн. 
Крім того, 30 січня 2019 року приблизно у проміжок часу з 14:10 по 14:12                 ОСОБА_1 , перебуваючи у магазині «Ріо» за адресою: пр. Т. Шевченка, 9а                     у м. Кам`янське Дніпропетровської області, діючи умисно, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав з вітрин дитячі іграшки на загальну суму 330 грн та вийшов                              з приміщення вказаного магазину. Однак ОСОБА_1 свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був зупинений охоронцем магазину. 
Також 29 травня 2019 року о 10:24 ОСОБА_1 , перебуваючи у магазині «Лотос», що на вул. Мурахтова, 1а у м. Кам`янське Дніпропетровської області, діючи умисно, повторно, з метою викрадення майна, шляхом вільного доступу, взяв з полиці косметичний засіб, вартістю 291,32 грн. Однак ОСОБА_1 був помічений керуючою магазину, котра почала йому робити зауваження, після чого він намагався втекти з викраденим, але свій злочинний умисел не довів до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки він був зупинений свідком ОСОБА_2 
3 червня 2019 року приблизно о 10:45 ОСОБА_1 , перебуваючи у магазині «Ватсонс-553» за адресою: вул. Ніколенко у м. Кам`янське Дніпропетровської області, діючи умисно, повторно, таємно викрав косметичні засоби, чим завдав ТОВ «ДЦ України» матеріальну шкоду на загальну суму 347,24 грн. 
Крім того, 2 січня 2020 року в період часу з 8:57 по 8:58 ОСОБА_1 , перебуваючи           у магазині «EVA-50», що на просп. Свободи, 34 у м. Кам`янське Дніпропетровської області, діючи умисно, повторно, таємно викрав туалетну воду, чим завдав ТОВ «РУШ» матеріальну шкоду на загальну суму 549,67 грн. 
29 грудня 2021 року Дніпровський апеляційний суд скасував вирок Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 2 вересня             2021 року щодо ОСОБА_1 в частині призначеного покарання та ухвалив новий вирок, за яким  ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 185 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК - до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_1 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
Зараховано ОСОБА_1 у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 25 лютого 2020 року по 25 травня 2020 року та з 25 травня 2021 року по 2 вересня 2021 року.
У решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник Куценко В. А., посилаючись на невідповідність призначеного апеляційним судом покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину               й особі засудженого, просить вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_1 змінити            і застосувати щодо останнього положення ст. 75 КК. Також стверджує, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилися характеризуючі особу дані та інші пом`якшуючі покарання обставини, що призвело до призначення ОСОБА_1 суворого покарання.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні захисник Куценко В. А. підтримав свою касаційну скаргу та просив її задовольнити. 
Прокурор Вараниця В. М. вказав на необґрунтованість доводів касаційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_1 - без зміни. 
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги, в якій не заперечується винуватість ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст.15 ч. 2 ст. 186 КК.
Разом із тим, доводи касаційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного судом ОСОБА_1 покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень й особі засудженого через суворість, та можливості звільнення останнього на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням,                           є безпідставними.
Відповідно до вимог статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Згідно з приписами ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційні кримінальні правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Переглянувши вирок місцевого суду в апеляційному порядку за апеляційною скаргою прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції ст. 75 КК, що призвело до м`якості призначеного ОСОБА_1 покарання, вказаних вимог закону апеляційний суд дотримався.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи прокурора, дійшов умотивованого висновку про неможливість досягти мети заходу примусу без ізоляції засудженого ОСОБА_1 від суспільства, а тому обґрунтовано визнав рішення місцевого суду про застосування ст. 75 ККнеправильним та частково задовольнив вимоги сторони обвинувачення.
Скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині звільнення ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, апеляційний суд, разом зі ступенем тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, урахував конкретні обставини справи, характер та обсяг протиправних дій засудженого, котрий переховувався від суду, внаслідок чого перебував у розшуку, раніше судимий за злочин проти власності, що вказує на стійку антисоціальну поведінку ОСОБА_1 , його прагнення вести злочинний спосіб життя,.
З огляду на встановлені судом обставини, а також його посередню характеристику, перебування на обліку у лікаря нарколога, апеляційний суд обґрунтовано вирішив, що застосування до ОСОБА_1 положень ст. 75 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням суперечить загальним засадам призначення покарання і не забезпечить досягнення його мети.
При цьому, суд апеляційної інстанції не залишив поза увагою обставини, що пом`якшують покарання -щире каяття, визнання вини, сприяння слідству, відсутність обставин, що його обтяжують, а також часткове відшкодування завданих збитків, відсутність від потерпілих майнових вимог, та правильно погодився з видом та розміром призначеного ОСОБА_1 місцевим судом покарання за ч. 1 ст. 185 КК - у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК - у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч. 2 ст. 185 КК - у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК - у виді позбавлення волі на строк                   4 роки, та на підставі ч. 1 ст. 70 КК - у виді позбавлення волі на строк 4 роки, що не                 є максимальним у межах санкцій вказаних норм.
На думку колегії суддів, у даному конкретному випадку таке покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є співмірним характеру вчинених дій та даним про особу винного, справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. Правових підстав вважати його явно несправедливим через суворість немає. Переконливі аргументи, які би ставили під сумнів наведені висновки апеляційного суду і доводили необхідність зміни вироку апеляційного суду, в касаційній скарзі захисника відсутні.
Вирок апеляційного суду в частині призначеного покарання достатньо вмотивований та відповідає вимогам статей 370, 420 КПК.
За таких обставин, касаційна скарга захисника ОСОБА_9 не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Дніпровського апеляційного суду від  29 грудня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_3                                         ОСОБА_4                                             ОСОБА_5