ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       01 грудня 2022 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 713/1745/22
                                                        Провадження №22-ц/822/869/22
       Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Литвинюк І. М. 
суддів: Владичана А.І., Височанської Н.К.,
секретар – Петранюк Ю.Т.,
учасники справи:
заявник – ОСОБА_1 , 
зацікавлена особа – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2022 року, головуючий у І-й інстанції – Пилип`юк І.В., 

ВСТАНОВИВ:
У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. 
Вказувала на те, що вона проживає в АДРЕСА_1 . З 2009 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 і тривалий час потерпає від домашнього насильства - фізичного (нанесення побоїв і т.п.) та психологічного (погрози різного характеру, у т.ч. застосуванням фізичного насильства, залякування) з його боку.
У багатьох випадках домашнього насильства з боку чоловіка вона не зверталася за допомогою до поліції чи органів державної влади, однак останнім часом спільне життя з ним стало нестерпним. Чоловік пиячить, постійно вчиняє сварки, для чого використовує будь-які незначні приводи, б`є її. Останнім часом була змушена неодноразово звертатися із заявами з приводу домашнього насильства з боку чоловіка до Вижницького РВП, які були зареєстровані в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України».
Поліцією щодо ОСОБА_2 вживалися різні заходи, а саме - складені протоколи про адміністративні правопорушення за вчинення насильства в сім`ї за ст.173-2 КУпАП, а також Вижницьким РВП протоколи були направлені на розгляд до Вижницького районного суду, де ОСОБА_2 неодноразово (19.08.2013 року, 23.04.2014 року, 30.10.2015 року, 29.12.2015 року, 23.01.2017 року, 22.04.2020 року та 11.08.2022 року) був визнаний винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.2 ст.173-2 КУпАП з накладенням адміністративних стягнень.
Незважаючи на неодноразове притягнення до адміністративної відповідальності, ОСОБА_2 висновки для себе не зробив, а навпаки бажає їй помститися, погрожує фізичним насильством особисто і по телефону.
У даний час продовжує існувати реальна загроза продовження домашнього насильства щодо неї з боку чоловіка, тобто існують обґрунтовані ризики настання більш тяжких наслідків для її здоров`я.
Просила видати обмежувальний припис про заборону кривднику – ОСОБА_2 ,: перебувати в місці їх спільного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 з нею; заборонити йому наближатися на відстань менше 50 метрів до її місця проживання (перебування) за вказаною адресою; заборонити кривднику переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб - строком на 6 місяців.
Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2022 року в задоволенні заяви відмовлено. 
Не погодившись з вказаним судовим рішенням, представник заявника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про видачу обмежувального припису. 
Посилається на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, судове рішення не відповідає обставинам справи. 
На апеляційну скаргу відзив не надходив.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника, зацікавленої особи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволення заяви про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що сам факт неодноразового звернення заявника до Вижницького РВП з підстав вчинення щодо неї психологічного насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
З таким висновком суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАВ №073896, складеного 10.07.2022 року, 10.07.2022 року, о 14.50 год. в АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 вчинив сварку з колишньою співмешканкою ОСОБА_1 , під час якої ображав її нецензурною лайкою, чим вчинив домашнє насильство, яке виразилося в умисному вчиненні діянь психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю останньої;
З листа Вижницького РВП №6774/123/48/01-2022 від 19.08.2022 року вбачається, що до Вижницького РВП зверталася ОСОБА_1 з приводу вчинення щодо неї домашнього насильства, які зареєстровані в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - ІТС ІПНП) Вижницького РВП від:
- 08.01.2022 року під №111. За результатами проведеної перевірки у відповідності до вимог ЗУ «Про звернення громадян» прийнято рішення про припинення перевірки у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 ознак складу кримінального та адміністративного правопорушення. Заявниці надано письмову відповідь.
- 26.02.2022 року під №660. За результатами проведеної перевірки з ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду про неприпустимість вчинення конфліктів та протиправної поведінки, відносно останнього складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, який скеровано на розгляд Вижницького районного суду. ОСОБА_1 потерпілій стороні (заявницею за вказаним зверненням була третя особа) надано письмову відповідь.
- 01.06.2020 року під №2267. За результатами проведеної перевірки із ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду про неприпустимість вчинення конфліктів та протиправної поведінки, складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 КУпАП, який скеровано на розгляд Вижницького районного суду. Заявниця письмової відповіді з Вижницького РВП не потребувала.
З копії постанови Вижницького районного суду від 11.08.2022 року по справі №713/1413/22 провадження №3/713/849/22 вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 грн у дохід держави, за те, що: ОСОБА_2 , 10.07.2022 року о 14.00 год., перебуваючи по місцю проживання АДРЕСА_1 , вчинив сварку з співмешканкою ОСОБА_1 , в ході якої ображав її нецензурною лайкою, чим вчинив психологічне насильство стосовно останньої.
З копії постанови Вижницького районного суду від 22.04.2020 року по справі №713/547/20 провадження №3/713/308/20 вбачається, що ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.1 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого правопорушення, оголошено ОСОБА_2 усне зауваження та закрито провадження по справі. Даною постановою встановлено, що ОСОБА_2 , 15.02.2020 року, біля 17.10 год., перебуваючи по місцю проживання в АДРЕСА_1 , вчинив суперечку зі своєю співмешканкою ОСОБА_1 та своїм пасинком ОСОБА_4 , в ході якої ображав їх нецензурною лайкою. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.14 ч.1 ст.1 ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вчинив домашнє насильство психологічного характеру, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю потерпілих - адміністративне правопорушення, передбачене ст.173-2 ч.1 КУпАП. 
З копії постанови Вижницького районного суду від 23.01.2017 року по справі №713/86/17 провадження №3/713/30/17 вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді 40 годин громадських робіт, за те, що: ОСОБА_2 , будучи особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за ст.173-2 ч.1 КУпАП, 08.01.2017 року близько 16-00 год., знаходячись по місцю проживання в АДРЕСА_1 , вчинив словесну суперечку з співмешканкою ОСОБА_1 , під час якої ображав останню нецензурними словами, вигнав з будинку, чим вчинив психологічне насильство в сім`ї. 
З копії постанови Вижницького районного суду від 29.12.2015 року по справі №713/2292/15-п провадження №3/713/985/15 вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.173-2 ч.2 КУпАП, звільнено ОСОБА_2 від адміністративної відповідальності за ст.173-2 ч.2 КУпАП обмежившись усним зауваженням та закрито провадження по справі. Даною постановою встановлено, що ОСОБА_2 , 15.12.2015 року біля 03.00 години перебуваючи у житловому будинку по місцю проживання в АДРЕСА_1 , будучи особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою ст.173-2 КУпАП повторно вчинив словесну суперечку зі своєю співмешканкою ОСОБА_1 , в ході якої ображав її нецензурними словами. 
З копії постанови Вижницького районного суду від 30.10.2015 року по справі №713/1950/15-п провадження №3/713/833/15 вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді 30 годин громадських робіт за те, що: ОСОБА_2 , 04.10.2015 року близько 19-00 год., знаходячись по місцю проживання в с. Іспас вчинив словесну суперечку з співмешканкою ОСОБА_1 , під час якої ображав останнього нецензурними та брутальними словами, виганяв з будинку, чим вчинив психологічне насильство в сім`ї, та вчинив правопорушення передбачене ст.173-2 ч.1 КУпАП. 
З копії ухвали Вижницького районного суду від 23.04.2014 року по справі №713/704/14-к провадження №1-кп/713/52/14 вбачається, що кримінальне провадження закрито, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №120142600600000120 від 03.03.2014 року відносно ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_1 від обвинувачення. 
З копії постанови Вижницького районного суду від 19.08.2013 року по справі №713/1927/13-п провадження №3/713/862/13 вбачається, що ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 51,00 грн. в дохід держави за те, що: ОСОБА_2 20.07.2013 о 16.30 год. по місцю свого проживання в с. Іспас, вчинив суперечку з співмешканкою ОСОБА_1 , під час якої ображав її нецензурною лайкою. 
З наданої довідки старости с. Іспас Вижницької міської ради №3-537 від 15.08.2022 року вбачається, що згідно з записами в погосподарській книзі за 2016-2020рр. №19, особовий рахунок № НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , але на даний час не проживає, головою господарства якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відмітка про наявність свідоцтва про право власності на даний житловий будинок відсутня. Відомості про місце проживання (перебування) даного громадянина в старостаті села Іспас відсутні.
З довідки старости с. Іспас Вижницької міської ради №3-982 від 05.09.2022 року вбачається, що до складу сім`ї ОСОБА_1 , 1970 року народження, яка зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1 , входять: син ОСОБА_4 , 2000 року народження, син ОСОБА_5 , 2010 року народження, син ОСОБА_6 , 2011 року народження, співмешканець ОСОБА_2 , 1959 року народження, дочка ОСОБА_7 , 1997 року народження, дочка – ОСОБА_8 , 1990 року народження, онук ОСОБА_9 , 2014 року народження, онук ОСОБА_10 , 2016 року народження, онук ОСОБА_11 , 2018 року народження, син ОСОБА_12 , 1991 року народження.
Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 обґрунтувала заявлені вимоги систематичним і тривалим вчиненням ОСОБА_2 щодо неї домашнього насильства.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі – Закон). Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.
Відповідно до частини десятої статті 26 Закону у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.
З урахуванням змісту вищевказаних правових норм видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.
Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.
Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» рішення суду проголошується прилюдно, крім випадків, коли розгляд справи проводився у закритому судовому засіданні. Кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання, крім ухвал про арешт майна та тимчасовий доступ до речей та документів у кримінальних провадженнях, які підлягають оприлюдненню не раніше дня їх звернення до виконання.
Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що надані заявником копії постанов та ухвали є недопустимими доказами, оскільки зазначені постанови та хвали Вижницького районного суду розміщені в Єдиному державному реєстрі судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Виходячи з викладеного, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 , як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки неодноразові факти звернення заявника до органів поліції, ігнорування ОСОБА_2 застосованих заходів впливу до нього, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо ОСОБА_1 дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до неї психологічного та фізичного насильства.
Тривалість та системність протиправної поведінки підтверджує вірогідність вчинення ОСОБА_2 психологічного та фізичного насильства щодо заявника, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
При цьому наявність тривалого конфлікту та непорозумінь між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є очевидним, тому колегія суддів дійшла висновку про те, що заявником доведено ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявність тривалого конфлікту між сторонами, небажання його врегулювання, неодноразове застосування психологічного насильства та вірогідність його продовження зумовлюють необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису 
При цьому, колегія суддів враховує, що за заявою ОСОБА_1 на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням (частина п`ята статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.
Оскільки суд першої інстанції не дав належної правової оцінки зібраним доказам по справі, постановив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заяви.
Відповідно до статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , задовольнити. 
Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву ОСОБА_1 заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити.
Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав та покласти на нього обов`язки, а саме:
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебувати в місці проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою:  АДРЕСА_1 ;
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наближатися на відстань менше 50 м. до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою:  АДРЕСА_1 ;
- заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Обмежувальний припис видати строком на шість місяців.
Рішення суду про видачу обмежувального припису допустити до негайного виконання.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 01 грудня 2022 року.

Головуючий                                                        І.М. Литвинюк

Судді:                                                                А.І. Владичан
       
                                                                               Н.К. Височанська