УХВАЛА

05 грудня 2022 року 
м. Київ
справа №140/78/22
адміністративне провадження №К/990/32557/22
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів - Шишова О. О., Яковенка М. М.,
перевіривши касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 квітня           2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі №140/78/22 за позовом Державного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
у с т а н о в и в :
Державне підприємство «Луцький ремонтний завод «Мотор» звернулося в суд з позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29 вересня 2021 року форми В1 №0002793300, яким встановлено завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 116348,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі: 29087,00 грн, та форми В4 №0002803300, яким встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 510368,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Західним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі акту перевірки від 17 серпня 2021 року №324/33-00-52/08029701 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки ДП «ЛРЗ «Мотор» код ЄДРПОУ 08029701, щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за травень  2021 року від`ємного значення податку на додану вартість, у тому числі заявленого до бюджетного відшкодування з бюджету, яким встановлено порушення позивачем вимог п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1. п.п.б п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України, в результаті чого, підприємством безпідставно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість на загальну суму ПДВ - 639136,69 грн, (показник рядка 19 Декларації), що призвело до завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (переноситься до рядка 16Л декларації наступного звітного (податкового) періоду (показник рядка 21 Декларації) на 522789,00 грн та завищення бюджетного відшкодування за травень 2021 року на 116348,00 грн, винесено податкові повідомлення-рішення від 29 вересня 2021 року форми В1 №0002793300, яким встановлено завищення суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 116348,00 грн та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі: 29087,00 грн та В4 №0002803300, яким встановлено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 510368,0 грн.
Позивач із податковими повідомленнями-рішеннями не погоджується та вважає їх такими, що суперечать положенням чинного законодавства та фактичним обставинам. Зокрема, безпідставними є висновки відповідача в акті перевірки про те, що господарські операції, за якими сформовано податковий кредит у податковій звітності за травень 2021 року, між ДП «ЛРЗ «Мотор» та ТОВ «Вестбудхім», ТОВ «Авартех Україна», ТОВ «Юкас Україна», ТОВ «ТД «Підшипникцентр», ТОВ «Укртехавіа», фактично не відбувалися, оскільки дані контрагенти не підпадають під визначення виробник, відбувається обрив ланцюга, не надано деякі документи щодо якості продукції, та наявність у ЄДРСР кримінальних проваджень.
Підприємством були виконані вищезазначені умови, перераховані кошти з поточного рахунку підприємства на рахунки ТОВ «Вестбудхім», ТОВ «Авартех Україна», ТОВ «Юкас Україна», ТОВ «ТД «Підшипникцентр», ТОВ «Укртехавіа» та були отримані товарно-матеріальні цінності, що підтверджено видатковими накладними, податковими накладними, дорученнями, актами приймання-передачі продукції, картками складського обліку, технічними висновками при вхідному контролі, актами звірки платіжних операцій. Внаслідок чого, у ДП «Луцький ремонтний завод «Мотор» виникло законне право на включення відповідних сум ПДВ до податкового кредиту та на їхнє бюджетне відшкодування.
В свою чергу, контролюючим органом в акті перевірки також не ставиться під сумнів наявність у ДП «ЛРЗ «Мотор» первинних документів, необхідних для підтвердження здійснення господарських операцій між підприємством та ТОВ «Вестбудхім», ТОВ «Авартех Україна», ТОВ «Юкас Україна», ТОВ «ТД «Підшипникцентр», ТОВ «Укртехавіа», а можливі недоліки у формі первинних документів не зумовлюють для них втрату доказової сили в розумінні статті 9 Закону №996-ХІУ.
Акт перевірки не містить жодної інформації про проведення контролюючим органом зустрічних звірок з ТОВ «Вестбудхім», ТОВ «Авартех Україна», ТОВ «Юкас Україна», ТОВ «ТД «Підшипникцентр», ТОВ «Укртехавіа» та не підтвердження за їх результатами операцій із ДП «ЛРЗ «Мотор», в акті перевірки лише зазначено про наявність кримінальних проваджень відносно контрагентів.
Звертає увагу на те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватися відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Можливі порушення контрагентом позивача вимог податкового законодавства не можуть бути підставою для позбавлення ДП «ЛРЗ «Мотор» як добросовісного платника податків права на формування податкового кредиту з ПДВ та його відшкодування.
Крім того, позивач зазначає, що докази отримані, за процедурою, встановленою Кримінально-процесуальним кодексом України підлягають оцінці судом при прийнятті рішення у кримінальній справі та за відсутності обвинувального вироку і доведеності певних фактів у кримінальній справі не можуть носити преюдиційний характер в адміністративному процесі під час вирішення адміністративної справи.
При цьому, інформація про прийнятті вироки, які набрали законної сили, і яке вони відношення мають до господарської діяльності ДП «ЛРЗ «Мотор» у акті перевірки відсутня.
З наведених підстав позивач просив задовольнити позов.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10 січня 2022 року відкрито провадження у даній справі та вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року, позов задоволено.
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, відповідач подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Частиною шостою статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності.
Такий перелік не є вичерпним.
Зі змісту пункту 10 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України можна зробити висновок про те, що суд має право віднести до категорії справ незначної складності справу, яка не передбачена у вищезазначеному переліку, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України), а також через складність та інші обставини.
Суд першої інстанції розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до пункту 20 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Системний аналіз вищезазначених положень процесуального закону дає підстави вважати, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмету доказування, складу учасників та інших обставин, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.
Зокрема, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України та пункту 4 частини четвертої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України справи у спорах щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, не можуть розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, їх розгляд здійснюється виключно за правилами загального позовного провадження.
Предметом спору у цій справі є визнання протиправним і скасування рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на час звернення до суду з позовом (655803,00 грн < 1240500,00 грн).
На підставі наведеного, оцінивши характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників, встановивши, що предмет спору не віднесений до переліку справ, які підлягають розгляду виключно за правилами загального позовного провадження, колегія суддів вважає, що ця справа є справою незначної складності, а тому, розглядаючи цю справу в порядку спрощеного позовного провадження, судом не було порушено норм процесуального права.
Випадків, які б виключали можливість застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, не вбачається. У касаційній скарзі таких застережень не міститься.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» («Levages Prestations Services v. France») від 23 жовтня 1996 року, заява № 21920/93; «Гомес де ла Торре проти Іспанії» («Brualla Gomes de la Torre v. Spain») від 19 грудня 1997 року, заява 26737/95).
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного оскарження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
у х в а л и в :          
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2022 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2022 року у справі №140/78/22 за позовом Державного підприємства «Луцький ремонтний завод «Мотор» до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                                                  І. В. Дашутін
Судді                                                                                                                                       О. О. Шишов
                                                                                                                                                М. М. Яковенко