У х в а л а  
 
20 вересня 2022 року
м. Київ
 
справа № 755/10275/21
провадження № 61-9001ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,  Стрільчука В. А.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» про захист прав споживачів, 
 
В с т а н о в и в:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» (далі - ТОВ «Євро - Реконструкція»), в якому просив:
1)    визнати неправомірним застосування ТОВ «Євро - Реконструкція» при розподілі теплової енергії до оплати послуги з централізованого опалення, обігрівальної площі 5 684,90м2 та розрахункового періоду, який не відповідає встановленому законом на один місяць, по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
2)    визнати подвійним та незаконним нарахування                                    ТОВ «Євро - Реконструкція» за послуги з централізованого постачання гарячої води, по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;
3)    визнати незаконними рахунки - повідомлення                                       ТОВ «Євро - Реконструкція» на оплату послуги з централізованого опалення без зазначення поточних та попередніх показань вузла обліку та їх різниці (Гкал.), періодів цих показань по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , такими, що не відповідають вимогам розрахункового бухгалтерського документу з урахуванням вимог статті 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» № 2119-VIII. ТА П. 20 Постанови № 630;
4)    визнати неправомірними дії ТОВ «Євро-Реконструкція» щодо не проведення перерахунку незаконних нарахувань за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води з 2017 року по квітень 2021 року;
5)    зобов`язати ТОВ «Євро - Реконструкція» здійснити перерахунок по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 за послугу з централізованого опалення з жовтня 2018 року по квітень 2021 року, з урахуванням обігрівальної площі житлового будинку, яка становить 6 893,50м2, а також кількості теплової енергії у відповідності до показань лічильника за звітний місячний період та анулювати нараховану заборгованість в розмірі 2 656,15 грн за цей період;
6)    зобов`язати ТОВ «Євро - Реконструкція» здійснити перерахунок по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 за послугу з постачання гарячої води з жовтня 2017 року по червень 2021 року, з урахуванням здійсненої оплати Гкал. витрачених на нагрівання води, які обліковуються вузлом обліку теплової енергії та включені до статті нарахувань за централізоване опалення;
7)    зобов`язати ТОВ «Євро - Реконструкція» формувати рахунки на оплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у відповідності до вимог законодавства України, а саме: вказувати період за який здійснюється нарахування; обсяг спожитої теплової енергії та води за поточний період, визначений як один календарний місяць; показання відповідних вузлів обліку; зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань, або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25 січня 2022 року - залишено без змін.
15 вересня 2022 року  ОСОБА_1  звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду                                   від 02 серпня 2022 року.
У касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року і справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду.
 
Дослідивши касаційну скаргу заявника, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:                       а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства); справи про розірвання шлюбу;  справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Як убачається з матеріалів касаційного провадження предметом позову є визнання неправомірними дії ТОВ «Євро - Реконструкція», визнання незаконними нарахування ТОВ «Євро - Реконструкція» за послуги з централізованого постачання гарячої води, визнання незаконними рахунки - повідомлення ТОВ «Євро - Реконструкція», зобов`язання                           ТОВ «Євро - Реконструкція» здійснити перерахунок по особовому рахунку   № НОМЕР_1 за послуги з централізованого опалення та з постачання гарячої води, зобов`язати ТОВ «Євро - Реконструкція» формувати рахунки на оплату послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у відповідності до вимог законодавства України.
 
Верховний Суд урахував предмет спору, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України. Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у малозначній справі судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Разом із цим, у касаційній скарзі представник посилається на обставини, передбачені підпунктами а) та в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки  усунення порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог законодавстває важливим для унеможливлення допущення помилок при розгляді аналогічних справ у майбутньому та зменшення кількості звернень до суду касаційної інстанції. Крім того, зазначає, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника, оскільки в судах захистити свої порушені права та інтереси йому не вдалось, а незаконні рішення судів також впливають на інших споживачів, яким ТОВ «Євро - Реконструкція» надає послуги.
 
Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції питання, відповідь на яке, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
 
Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки не зазначено посилань на неоднакове застосування судами одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що вказувало б на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики.
 
Доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. 
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів». Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Отже, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України рішення судів першої та апеляційної інстанцій в даній справі не підлягають касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад, справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
З урахуванням указаного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною                 скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 серпня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю        «Євро - Реконструкція» про захист прав споживачів.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко  

В. А. Стрільчук