ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/9533/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Терлецька О.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 вересня 2022 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
                   судді-доповідача:                       Собківа Я.М.,    
                                 суддів:                        Глущенко Я.Б., Черпіцької Л.Т.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просила:       
- визнати протиправною відмову відповідача про зарахування до стажу роботи на посаді судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка;
- зобов`язати відповідача зарахувати, як судді у відставці, до стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Київського державного університету ім. Т.Г. Шевченка з 01.09.1984 року по 30.06.1989 рік, а саме - 2 роки 5 місяців та з урахуванням загального стажу судді 27 років 6 місяців 23 дні здійснити перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки ліквідаційної комісії апеляційного суду Київської області №05/29/20 від 12.02.2020 року без обмеження граничного строку та з урахуванням фактично сплачених сум з 19 лютого 2020 року. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року позов задоволено. 
В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.     
Відповідно до ч.1  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1  ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Станом на 21 вересня 2022 року позивачем не надано до суду письмового відзиву (заперечень) на апеляційну скаргу.   
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 22 вересня 2016 року була звільнена з посади судді апеляційного суду Київської області відповідно до Постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 року №1513-VIII "Про звільнення суддів", у зв`язку з поданням заяви про відставку. 
З 23 вересня 2016 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області, де, відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" №2453-УІ від 07.07.2010 року призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% суддівської винагороди судді апеляційного суду Київської області.
З 1 січня 2020 року розмір складових суддівської винагороди судді апеляційного суду, який працює на відповідній посаді змінився.
19 лютого 2020 року, після рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 року №2-р/2020, позивач звернулась до відповідача із заявою щодо перерахунку їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, надавши довідку ліквідаційної комісії апеляційного суду Київської області про суддівську винагороду №05/29/20 від 12.02.2020 року.
Відповідач рішенням №376 від 27.02.2020 року в такому перерахунку відмовив, що стало підставою звернення позивача до суду для поновлення порушених прав.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2020 року (№320/6408/20), яке набрало чинності 19.01.21 р. Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області зобов`язано було здійснити позивачу, як судді апеляційного суду Київської області у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно довідки ліквідаційної комісії апеляційного суду Київської області №05/29/20 від 12 лютого 2020 року з урахуванням фактичного виплачених сум, починаючи з 19 лютого 2020 року.
На виконання вищезазначеного рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області 29 січня 2021 було прийнято рішення №932310141297 про перерахунок позивачці довічного грошового утримання судді. 
У березні 2021 позивачу стало відомо, що перерахунок її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці було проведено, виходячи з розміру 60% суддівської винагороди, зазначеної у довідці ліквідаційної комісії апеляційного суду Київської області №05/29/20 від 12.02.2020.
Позивачем вказується і не заперечується відповідачем у відзиві, що встановлення відмінного від попереднього процентного розміру суддівської винагороди (60% замість 90%) вказує на те, що ГУ ПФУ у Київській області при перерахунку позивачу та виплаті щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не було враховано весь стаж роботи, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, а саме: половину строку навчання на юридичному факультеті за денною формою у Київському державному університеті ім. Т.Г.Шевченка з 01.09.1984 року по 30.06.1989 р., оскільки на момент виходу позивача у відставку діяв Закон №2453-VІ "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р.
Напроти, відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що при перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці застосував новий Закон України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 №1402. 
28 травня 2021 року позивач звернулась із заявою до відповідача, в якій просила до стажу роботи, що дає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді зарахувати половину строку навчання на юридичному факультеті за денною формою у Київському державному університеті ім.Т.Г.Шевченка з 01.09.1984 року по 30.06.1989 р., а саме 2 роки 5 місяців та відповідно провести перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідки ліквідаційної комісії апеляційного суду Київської області №05/29/20 від 12.02.2020 року з 19 лютого 2020 року, виходячи з загального стажу, що дає право на отримання відставочних - 27 років 6 місяців 23 дні.
Проте, відповідач повідомив про те, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці проведено відповідно до ч.3 ст. 142 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" №1402-УІІІ і визначило відсотковий його розмір - 60% суддівської винагороди судді, виходячи зі стажу судді 25 років 1 місяць 23 дні з (01.08.1991 року по 22.09.2016 року). Посилаючись на ст. 137 цього ж Закону відповідач зазначив, що підстав для зарахування до стажу роботи на посаді судді половини строку навчання в Київському державному університеті ім.Т.Г.Шевченка немає.
Вважаючи вказані дії відповідача протиправними, а свої права порушеними, позивач звернулась до суду з відповідним позовом.
Колегія суддів, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку про обґрунтованість та правомірність висновків суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Закон України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 №1402 набрав чинності з 30.09.2016 року. Таким чином на час виходу позивачки у відставку був чинним  Закон України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року № 2453-VI  (далі по тексту - Закон України від 07 липня 2010 року №2453-VI), статтею 120 якого передбачено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до  статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Відповідно до положень частини 1    статті 135 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Частиною 3  статті 141 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI  в редакції  Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08 червня 2016 року №1-8/2016, визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.
Пунктом 11 Перехідних положень Закону  України від 07 липня 2010 року № 2453-VI  (в редакції, чинній до 28 березня 2015 року) передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим  Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
До набрання чинності  Законом України від 07 липня 2010 року № 2453-VI  зазначені правовідносини регулювались  Законом України "Про статус суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ  (далі по тексту -  Закон України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ  кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов`язків за власним бажанням або у зв`язку з закінченням строку повноважень.
Абзацом 2 частини 4 цієї ж статті передбачено, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Згідно з частиною 4  статті 43 Закону України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ  судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді.
До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Відповідно до частини 1  статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно із частиною першої статті 25 Конституційного Договору від 08 червня 1995 року №1к/95-ВР  між Верховною Радою України та Президентом України "Про основні засади організації та функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України" Президент України в межах своїх повноважень видає укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення (зазначений Договір був чинний на момент видання  Президентом України указу Президента України від 10 липня 1995 року N 584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів"  та втратив чинність із набранням чинності  Конституції України 28 червня 1996 року).
Відповідно до пункту 1  Розділу XV "Перехідні положення" Конституції України закони та інші нормативні акти, прийняті до набуття чинності цією  Конституцією, є чинними у частині, що не суперечить  Конституції України.
Згідно частини 3  статті 106 Конституції України  Президент України на основі та на виконання  Конституції  і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України.
Відповідно до частини 1  статті 117 Конституції України  Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Згідно із  статтею 1 Указу Президента України від 10 липня 1995 року №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів"  (стаття втратила чинність 20 березня 2008 року), чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного  законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Відповідно до абзацу 2 пункту 3-1  постанови Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів"  (яка діяла одночасно із Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ; втратила чинність 01 січня 2012 року), доповненим згідно з  постановою Кабінету Міністрів України від 11 червня 2008 року № 545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного  законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.
Крім того, у відповідності до статей  21,  22 Конституції України  права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 58 Конституції України  закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно з вимогами  статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.  
Відповідно до частини 6 статті  47  та пункту 8 частини четвертої статті  48 Закону України від 07 липня 2010 року № 2453-VI  незалежність судді забезпечується належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України  гарантій незалежності судді.
Частиною 1 статті 126 Конституції України  визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.
Як зазначив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов`язків судді. Надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя.
Крім того, Конституційний Суд України у мотивувальній частині Рішення від 14 грудня 2011 року № 18-рп/2011 вказав на неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
До цього Конституційний Суд України неодноразово висловлював аналогічні правові позиції у відношенні гарантій незалежності суддів, їх матеріального та соціального забезпечення у рішеннях, а саме: від 24 червня 1999 року № 6-рп/99, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 (справа про пільги, компенсації та гарантії), від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 (справа про припинення дій чи обмеження пільг, компенсацій та гарантій), від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 (справа про пенсії та щомісячне довічне грошове утримання), від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 (справа про гарантії незалежності суддів); рішення № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року.
Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи повноваження позивача, як судді припинилися з дня набрання чинності постанови Верховної Ради України від 08 вересня 2016 року № 1513-VIII "Про звільнення суддів", якою позивач була звільнений з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку.
Тобто, з 08 вересня 2016 року позивач припинила свої повноваження як суддя та набула право на призначення грошового утримання судді у відставці на умовах, визначених нормами законодавства, чинного станом саме на 08 вересня 2016 року.
Наведене свідчить, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності  Законом України від 07 липня 2010 року № 2453-VI, було передбачено право судді на зарахування до стажу, яке дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів, календарного періоду проходження строкової військової служби, а також часу роботи на посадах прокурорів і слідчих.
Це підтверджується також положеннями  Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21 грудня 2016 року №1798-VIII, яким були внесені зміни в  Закон України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим  Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".
Отже, стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Саме така правова позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 09 листопада 2018 року у справі №559/443/17, від 06 березня 2018 року у справі №308/6953/17, від 19 червня 2018 року у справі №243/4448/17, від 11 вересня 2018 року у справі №428/4671/17, від 01 жовтня 2018 року у справі №541/503/17, від 17 жовтня 2018 року у справі №140/263/17, від 23 жовтня 2018 року у справі №686/10100/15-а.
Таким чином, не включення до відповідного стажу роботи на посаді судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів і врахування відповідачем для встановлення (визначення) розміру щомісячного довічного грошового утримання лише періоду роботи на посаді судді, є неправомірним.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що до стажу роботи позивача, який надає їй право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, повинно зараховуватися до стажу роботи на посаді судді, навчання за денною формою у Київському державному університеті ім. Т.Г. Шевченка (2 роки 05 місяців). Таким чином, загальний стаж роботи судді позивачки, що дає їй право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 27 років 1 місяць та 23 дні.
Згідно частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Всі наведені апелянтом доводи не спростовують вірних висновків суду першої інстанції. 
Положеннями  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                     
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області залишити без задоволення.           
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2021 року залишити без змін.           
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.

              Суддя-доповідач                                                                                 Собків Я.М.

  Суддя                                                                                                    Глущенко Я.Б.

             Суддя                                                                                                     Черпіцька Л.Т.