ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/3300/20  Номер провадження 22-ц/814/3458/22	Головуючий у 1-й інстанції Довготько Т.М.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
розглянув в порядку письмового провадження без виклику учасників у приміщенні апеляційного суду в м.Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 травня 2020 року (час ухвалення судового рішення не зазначений, дата виготовлення повного текста судового рішення – 15 травня 2020 року) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У лютому 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 383,34 грн та судові витрати.
Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.02.2011 ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 22 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами банку» складає між ним і банком Договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку із чим за станом на 09.01.2020 у відповідача виникла заборгованість у сумі 50 383,34 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 32 396,02 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно зі ст.625 ЦК України в розмірі 7 528,67 грн, пені в розмірі 7 583,25 грн, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) в розмірі 2 375,40 грн.
Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 15 травня 2020 року частково задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за тілом кредиту за договором № б/н від 01.02.2011 в розмірі 32 396 грн 02 коп., та судовий збір у розмірі 1 345,28 грн, а всього 33 741 грн 30 коп. 
В іншій частині позову відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного суду від 08 лютого 2021 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 травня 2020 року залишено без змін. 
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що матеріали справи не містять підтверджень укладення самого кредитного договору саме 01.02.2011 і погодженням умов та правил надання кредитних коштів.
Посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором, як на підставу задоволення позовних вимог є необгрунтованими, оскільки сам розрахунок, розписка по рахунку та довідка про відкриття кредитного рахунку і умови кредитування є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи видавалась кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем, а також, за відсутності оригіналу самого договору, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору б/н від 01.02.2011, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги банку є доведеними, оскільки банком не доведено існування між сторонами кредитних правовідносин за договором від 01.02.2011 року на умовах, зазначених у позові, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню.

У листопаді 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» надало суду пояснення по справі в порядку ст.43 ЦПК України, просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 28.01.2022 року відкрито провадження у справі.
Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.
Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд. 
Указом ПрезидентаУкраїни від18.04.2022року №259/2022«Про продовженнястроку діївоєнного станув Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.
Указом ПрезидентаУкраїни від17.05.2022року №341/2022«Про продовженнястроку діївоєнного станув Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 02.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не надано.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що 01.02.2011 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с.13). 
У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту.
До позовної заяви банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua
Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором за станом на 09.01.2020р. утворилася заборгованість у розмірі 40383,34 грн, яка складається з: 32 396,02 грн - заборгованість за тілом кредиту, заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України в розмірі 7528,67 грн, пені в розмірі 7583,25 грн, штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн, штрафу (процентна складова) в розмірі 2375,40 грн..
Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що у анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначених банком розмірах і порядках нарахування.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Суд першої інстанції у відповідності до наведеної норми процесуального закону правомірно керувався при вирішенні цього спору правовими позиціями, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду за результатами розгляду справ у подібних правовідносинах (постанова від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження№14-131цс19) та постанова від 12.06.2019 у справі № 344/3627/169-ц року). 
У зазначених справах Верховним Судом зроблені такі висновки.
«Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 18 лютого 2011 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.»
За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. 
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Зважаючи на те, що відповідач як споживач банківських послуг є більш слабкою (незахищеною) стороною у спірних правовідносинах, апеляційний суд виходить з того, що відповідач не підтвердив свою згоду з Умовами і правилами надання банківських послуг, які долучені до справи, а Банк не довів зворотнє належними і допустимими доказами. 
У підтвердження заявлених вимог Банк надав суду світлокопію анкети-заяви від 01.02.2011 року (а.с.13), у якій зазначено про вид кредитної картки, що видається («Універсальна»), проте у анкеті-заяві відсутні дані щодо строку, на який виданий кредит, розміру процентів за користування кредитними коштами, наслідків прострочення позичальника, тощо.
Надані Банком світлокопії Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» (а.с.14) і Витяг Умов та Правил надання банківських послуг, розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/ (а.с.14-29) не містять підпису відповідача та/або ж інших відміток, які б давали можливість зробити обґрунтований висновок про те, що саме з цими документами був ознайомлений відповідач. 
У підтвердження розміру нарахованого боргу Банк надав суду виписку по рахунку відповідача (а.с.121-156), якою підтверджується видача та повернення коштів за укладеним договором.
Враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства та розмір заявлених Банком вимог, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України і дав належну оцінку пред`явленим Банком доказам.
В апеляційній скарзі відсутні доводи на спростування вимоги позивача щодо стягнення коштів за тілом кредиту, яка задоволена судом.
По суті в апеляційній повторені висновки суду першої інстанції щодо укладення договору між Банком і ОСОБА_1 , проте не зазначено,у чом у полягає помилковість рішення у частині визначення розміру заборгованості за тілом кредита. 
Враховуючи встановлене, конкретні обставини справи і характер спірних правовідносин, апеляційний суд вважає, що інші доводи апеляційної скарги не є істотними та такими, що потребують детального аналізу задля забезпечення вимог п.1 ст.6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції. 

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.371, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 15 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 19 грудня 2022 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов 

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов