Справа № 128/398/22
Провадження № 22-ц/801/1535/2022
Категорія: 42
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2022 року	Справа № 128/398/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:        
головуючого - Берегового О.Ю. (судді – доповідача),
суддів: Якименко М.М., Шемети Т.М.,
учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2022 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Бессараб Н.М., повний текст рішення складено 04 липня 2022 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.
Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» звернулось до суду з позовною заявою до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до позивача та підписала заяву (№CMDPI-461875) про акцепт публічної пропозиції/Угода від 04 червня 2019 року про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», що оприлюднений та знаходиться у вільному доступі на сайті банку www.aval.ua. Відповідач висловила повну та безумовну згоду з її умовами.
25 вересня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого за всіма юридичними правами є АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-36025289. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 53460,51 грн. на строк 48 місяців до 25 вересня 2023 року під фіксовану процентну ставку 52,90% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки визначені договором.
Перед укладенням та підписанням договору, 25 вересня 2019 року позичальник звернувся до банку та в Паспорті споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою» засвідчив, що «ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування». 
Відповідач свої зобов`язання щодо погашення заборгованості по кредиту належним чином не виконує. Станом на 26 листопада 2021 у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед банком за кредитом на загальну суму 66996,96 грн. з яких: заборгованість за кредитом 48444,65 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 12237,33 грн., заборгованість за відсотками 18552,31 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 18482,10 грн.
Порушення ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.

Рішення суду першої інстанції і мотиви його ухвалення.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» заборгованість за Заявою-Договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту №014-RO-82-36025289 від 25 вересня 2019 в розмірі 48444,65 грн. (сорок вісім тисяч чотириста сорок чотири гривні 65 коп.) - заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту), а також 1793,76 грн. судового збору.
У задоволенні решти суми позовних вимог відмовлено.

Рішення першої інстанції мотивоване тим, що враховуючи наявні в матеріалах справи докази позивачем не доведений розмір заборгованості за відсотками відповідача за Заявою-Договором про відкриття поточного рахунку та надання кредиту 25 вересня 2019 року в розмірі 18552,31 грн.

Провадження в суді апеляційної інстанції.
Не погоджуючись з таким рішенням суду Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Стягнути з відповідача на їх користь судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 1 030, 86 гривень.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем надано належні докази на підтвердження зазначених у позові обставин, які підтверджують наявність договірних відносин між сторонами та невиконання відповідачем взятих за договором зобов`язань. Умови споживчого кредиту підтверджуються підписаною ОСОБА_1 заявою від 04 червня 2019 року про акцент Публічної пропозиції/Угода.
Крім того, між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 25 вересня 2019 року було укладено Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання кредиту, яку остання підписала в електронній формі. Даною заявою-договором сторонами погоджено всі умови надання користування та повернення кредитних коштів, в тому числі сторони погодили, що на період з 25 вересня 2019 року по 25 жовтня 2019 року (включно) розмір процентної ставки за кредитом складає 26,45% річних, а з 26 жовтня 2019 року процентна ставка за кредитом застосовується з розмірі 52,90% річних, без укладення додаткової заяви до цієї Заяви-Договору.
Відповідач ОСОБА_1 не скористалася своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направила, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що 04 червня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено угоду №CMDPI-461875 про акцепт публічної пропозиції, відповідно до якої позичальник прийняв/акцептував публічну пропозицію АТ "Райффайзен Банк Аваль" про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк Аваль», що оприлюднений та знаходиться у вільному доступі на сайті банку www.aval.ua, висловив повну та безумовну згоду з її умовами (а.с. 9, 16-25).
25 вересня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого за всіма юридичними правами є АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 було укладено заяву-договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» №014-RO-82-36025289. Відповідно до умов договору, позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 53460,51 грн. на строк 48 місяців до 25 вересня 2023 року під фіксовану процентну ставку 52,90% річних, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки визначені договором (а.с. 13-14).
Перед укладенням та підписанням договору, 25 вересня 2019 року позичальник звернувся до банку та в Паспорті споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою» засвідчив, що «ознайомлений з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи із обраних умов кредитування».
Відповідач свої зобов`язання щодо погашення заборгованості по кредиту належним чином не виконує.
Станом на 26 лютого 2021 року у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед банком за кредитом на загальну суму 66996,96 грн. з яких: заборгованість за кредитом 48444,65 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 12237,33 грн., заборгованість за відсотками 18552,31 грн., в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 18482,10 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати.
На а.с. 26-32 - банківська виписка по рахунку, з якої вбачається, що ОСОБА_1 користувалася кредитними коштами, здійснювала розрахунки, платежі, погашення боргу, тощо.
13 грудня 2021 року на адресу позичальника ОСОБА_1 банком було направлено вимогу про дострокове виконання грошових зобов`язань за кредитним договором (а.с. 33).
АТ «Райффайзен Банк» є правонаступником прав та обов`язків АТ «Райффайзен Банк Аваль» у зв`язку з тим, що рішенням загальних зборів акціонерів від 23 квітня 2021 року змінено назву позивача з АТ «Райффайзен Банк Аваль» на АТ «Райффайзен Банк» (Статут АТ «Райффайзен Банк» на звороті а.с. 31).
Між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів, отриманих в кредит та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником та правовідносини, які виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «Райффайзен Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно ч. 1, 2 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
В заяві №CMDPI-461875 від 04 червня 2019 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення розміру відсотків за користування кредитом (а.с.9).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на умови та правила надання банківських послуг, тарифи банку, які розміщені на сайті: www.aval.ua.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з тарифів та витяг з умов розуміла відповідач та ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи Заяву про акцент Публічної пропозиції/Угода, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).
Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.aval.ua) неодноразово змінювалися самим АТ «Райффайзен Банк» в період – з часу виникнення спірних правовідносин (04 червня 2019 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (18 лютого 2022 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви умови та правила надання банківських послуг у будь-якій редакції, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком умови та правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Надані позивачем правила надання банківських послуг Райффайзен Банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку – в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
При цьому, згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та порядок їх сплати.
Згідно з п.3 ч.1 ст.3 ЦК України свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п.6 ч.1 ст.3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У ч. 1,3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою – споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі – Закон № 1023-XII).
Згідно з п.22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач – фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) дійшла висновку, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та умов та правил надання банківських послуг, оскільки умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ «Райффайзен Банк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Таким чином, висновок суду попередньої інстанції про те, що позивачем не доведений розмір заборгованості за відсотками відповідача є обґрунтованим та таким, що узгоджується із вимогами чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін із підстав, передбачених статтею 375 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» залишити без задоволення.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 червня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        О.Ю. Береговий

Судді:                                                                М.М. Якименко

Т.М. Шемета