УХВАЛА

16 листопада 2022 року 
м. Київ

Справа № 910/2116/21 (910/12050/21) 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Банаська О. О.

розглянув матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2022
у складі колегії суддів: Пантелієнка В. О. (головуючого), Гарник Л. Л.,                 Сотнікова С. В.
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант"
до 
1. Приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс"
2. Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк"
3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Реверс Інвест"
4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін"
за участі третіх осіб, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:
1. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Голубнича Ольга Василівна
2. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова Світлана Володимирівна 
3. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович
4. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаєва Наталія Михайлівна
про визнання договорів недійсними 
в межах справи за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін"
до Приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс"
про банкрутство 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс", Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Реверс Інвест" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" про визнання недійсним Іпотечного договору, посвідченого 27.06.2008 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1980 (з урахуванням Договорів про внесення змін до Іпотечного договору від 22.09.2008 № 3021 (дублікат), від 25.09.2008 № 3054, від 28.11.2008 № 3620, від 16.06.2011 № 1496, від 29.07.2012 № 2661, від 23.08.2012 № 1943), в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру № 15 по вулиці Діловій, 2Б у місті Києві; визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки та застави від 19.06.2015, укладеного між Публічним акціонерним товариством "АКБ Київ" та Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк", посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 3060, в частині майнових прав на квартиру № 15 по вулиці Діловій, 2Б у місті Києві; визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 20.02.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. та зареєстрованого в реєстрі за № 873, в частині майнових прав на квартиру № 15 по вулиці Діловій, 2Б у місті Києві; визнання недійсним Договору відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 30.04.2019, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Козаєвою Н. М. та зареєстрованого в реєстрі за № 2098, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Реверс Інвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін", в частині майнових прав на квартиру № 15 по вулиці Діловій, 2Б у місті Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.12.2021 справу                                    № 910/12050/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант" про визнання договорів недійсними було передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва для розгляду в межах справи                               № 910/2116/21 про банкрутство Приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 по справі                         № 910/2116/21 (910/12050/21) позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант" задоволено; визнано недійсним Іпотечний договір, посвідчений 27.06.2008 Голубничою О. В., приватним нотаріусом КМНО та зареєстрований в реєстрі за № 1980 (з урахуванням договорів про внесення змін до іпотечного договору № 3021 від 22.09.2008 (дублікат), № 3054 від 25.09.2008, № 3620 від 28.11.2008, № 1496 від 16.06.2011, № 2661 від 29.07.2012, № 1943 від 23.08.2012), в частині передачі в іпотеку майнових прав на квартиру № 15 по вул. Діловій, 2Б у місті Києві; визнано недійсним Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки та застави від 19.06.2015, укладений між Публічним акціонерним товариством "АКБ "Київ" та Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк", посвідчений приватним нотаріусом КМНО Морозовою С. В. та зареєстрований в реєстрі № 3060, в частині майнових прав на квартиру № 15 по вул. Діловій, 2Б у місті Києві; визнано недійсним Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 20.02.2019, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Осипенко Д. О. та зареєстрований в реєстрі за № 873, в частині майнових прав на квартиру № 15 по вул. Діловій, 2Б у місті Києві; визнано недійсним Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 30.04.2019, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Козаєвою Н. М. та зареєстрований в реєстрі за № 2098, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "ФКК Реверс Інвест" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" в частині майнових прав на квартиру №15 по вул. Діловій, 2Б у місті Києві; скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 62966384 від 20.01.2022, приватний нотаріус Тверська Інесса Володимирівна, Київський міський нотаріальний округ, місто Київ; стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант" судовий збір у розмірі 2 890,25 грн; стягнуто з Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант" судовий збір у розмірі 2 890,25 грн; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Реверс Інвест" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант" судовий збір у розмірі 2 890,25 грн; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант" судовий збір у розмірі 2 890,25 грн.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 апеляційні скарги  Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" і Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2022 у справі №910/2116/21 (910/12050/21) скасовано, прийнято нове рішення, яким: у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант"  до Приватного акціонерного товариства "Автомобільна компанія "Укртранс", Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк", Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Реверс Інвест", Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріо Фін" про  визнання договорів недійсними в межах справи № 910/2116/21   відмовлено в повному обсязі.

07.11.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 у справі № 910/2116/21 (910/12050/21).

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд вважає за необхідне залишити її без руху з огляду на таке.

Статтею 290 Господарського процесуального кодексу України                                     (далі - ГПК України) передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги.

передбачені вимоги до форми і змісту касаційної скарги, зокрема щодо обов`язкового та конкретного зазначення скаржником підстав касаційного оскарження, передбачених статтею 287 ГПК України.

Так, частиною другою статті 287 ГПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Приписами частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Таким чином, з огляду на зміст наведених вимог процесуального закону при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: 
пункт 1) - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується касатор, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах; 
пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення; 
пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. 

У разі оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, касаційна скарга має містити зазначення обставин, наведених у частинах першій, третій статті 310 ГПК України та їх змістовне обґрунтування.

Так, у разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.

При цьому слід враховувати, що за приписами частини другої статті 311 ГПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

До того ж, за змістом пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України відкриття касаційного провадження через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.

Перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень, наведений в частині другій статті 287 ГПК України, є вичерпним.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої статті 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

З урахуванням змін до ГПК України внесених Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020              № 460 - IX, які набрали чинності 08.02.2020, касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. 

Крім того, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судами попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до приписів ГПК України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

Скаржник повинен розуміти, що призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, формування обґрунтованої правової позиції стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу "правової визначеності", що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини") умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).

Зважаючи на наведене скаржник повинен усвідомлювати, що зазначення будь-яких із визначених пунктами 1-4 частини другої статті 287 ГПК України випадків потребує належних, вичерпних обґрунтувань, позаяк відкриття касаційного провадження за відсутності або неточності таких обґрунтувань може призвести до порушено принципу "правової визначеності".

З урахуванням зазначеного, перевіркою щодо форми та змісту касаційної скарги на відповідність вимогам статті 290 ГПК України вбачається, що касаційна скарга містить посилання на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та в якості підстави скаржником зазначено обставини, визначені пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України вбачається, що ця норма спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

Отже у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися. 

Проте вказана підстава скаржником не обґрунтована з огляду на те, що в касаційній скарзі чітко не вказано стосовно якої норми права відсутній висновок Верховного Суду.

Відтак, вказаний недолік касаційної скарги позбавляє суд можливості однозначно розуміти щодо яких саме норм у подібних правовідносинах відсутній відповідний висновок Верховного Суду.

Відповідно до частини другої статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Частиною другою статті 174 ГПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відтак, суд зазначає, що касаційна скарга  Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 у справі № 910/2116/21 (910/12050/21) підлягає залишенню без руху з наданням скаржнику строку на усунення недоліків поданої ним касаційної скарги, а саме надання:
- письмових пояснень в яких чітко зазначити підстави касаційного оскарження, а саме чітко вказати (1) пункт частини другої статті 287 ГПК України, (2) формулювання застосованого судами попередніх інстанцій висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується касатор, (3) норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній або вичерпне обґрунтування іншої, передбаченої частиною другою статті 287 ГПК України підстави касаційного оскарження.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що неусунення або неповне (неналежне) усунення зазначених недоліків протягом установленого строку матиме наслідком повернення касаційної скарги на підставі частини п`ятої статті 292 ГПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292, 304, 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інвестгарант" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2022 у справі № 910/2116/21 (910/12050/21) залишити без руху.

2. Надати скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали.

3. Попередити скаржника про наслідки недотримання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху, передбачені частиною четвертою                   статті 174 Господарського процесуального кодексу України, а саме у разі невиконання вимог ухвали, у строк встановлений судом, касаційна скарга вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із касаційною скаргою.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду                                                                      О. О. Банасько