ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" грудня 2022 р.           Справа№ 910/20962/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Барсук  М.А.
суддів:            Кропивної Л.В. 
          Пономаренка  Є.Ю. 
 
при секретарі:          Овчинніковій Я.Д.

За участю представників сторін:
від позивача: Берегуляк О.В.;
від відповідача: Мовчанюк М.М.;
від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро"
на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 року (повний текст складено 23.06.2022)
у справі № 910/20962/21 (суддя Спичак О.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Полісся" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро"
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мрія Сервіс"
про стягнення 412 871,81 грн., -

В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:

Короткий зміст позовних вимог та хід розгляду справи

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Полісся" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" про стягнення 412 871,81 грн, з яких 319 968,00 грн основного боргу, 20 530,55 грн пені, 66 272,82 грн 30% річних та 6100,44 грн інфляційних втрат.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки обладнання №10032021-5 від 10.03.2021 не поставив позивачу товар, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача попередню оплату за товар у сумі 319968,00 грн, а також нараховані 20530,55 грн пені, 66272,82 грн 30% річних та 6100,44 грн інфляційних втрат.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Полісся» суму основного боргу у розмірі 319968 грн 00 коп., пеню у розмірі 20530 грн 55 коп., 30% річних за користування чужими грошовими коштами у розмірі 66272 грн 82 коп., інфляційні втрати у розмірі 6100 грн 44 коп. та судовий збір у розмірі 6193 грн 08 коп.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро» з повернення суми попередньої оплати у розмірі 319968,00 грн за Договором поставки підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не був спростований.
Також суд першої інстанції погодився з обґрунтованим розрахунком пені, 30 % річних та інфляційних втрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 року у справі №910/20962/21 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
За доводами апелянта, операційна діяльність ТОВ «Мрія Сервіс» та ТОВ «Мрія Фармінг Полісся» здійснюється одним і тим самим представником - Галелою М.П. та Берегуляк О.В., що означає фактично ці підприємства мають лише формальну автономність та відособленість при здійсненні поточної діяльності, а тому контактна особа щодо тендеру була працівником ТОВ «Мрія Сервіс», що демонструє лише формальну диференціацію відповідних юридичних осіб у межах агрохолдингу. За твердженням апелянта, поставка відповідачем та отримання товару підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, і зокрема листом ТОВ «Мрія Сервіс», яким нібито виявлено помилково отриманий товар. Апелянт зазначив, що суд першої інстанції не застосував правила «Інкотермс» в редакції 2010 року та ч.1, 2 ст. 613 ЦК України. За твердженням апелянта, він довів наявність всіх 3 підстав для застосування доктрини «видимості» повноважень представників щодо прийняття товару, а тому прийняття товару інженером Гнибедюком Олександром вважається належним прийняттям товару, яке породжує відповідні правові наслідки для покупця. За твердженням апелянта, суд першої інстанції безпідставно визнав надану відповідачем електронну переписку неналежним доказом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу №910/20962/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Барсук М.А. - головуюча суддя; судді - Кропивна Л.В., Ходаківська І.П.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Ходаківської І.П. у відпустці.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №910/20962/21 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Барсук М.А., судді Кропивна Л.В., Майданевич А.Г.
Ухвалою суду від 05.09.2022 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 року у справі №910/20962/21 залишено без руху.
При цьому, апелянту було встановлено строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом подання доказів доплати судового збору в сумі 8360,67 грн.
Апелянтом протягом встановленого строку з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху були усунені недоліки.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Кропивної Л.В. у відпустці.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №910/20962/21 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Барсук М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Майданевич А.Г.
Ухвалою суду від 22.09.2022 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 25.10.2022.
Ухвалою суду від 18.10.2022 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Мрія Фармінг Полісся" про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду призначено повторний автоматизований розподіл судової справи, у зв`язку з перебуванням судді Майданевича А.Г. у відпустці.
Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду справи №910/20962/21 сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Барсук М.А., судді Кропивна Л.В., Пономаренко Є.Ю.
Судове засідання, призначене на 25.10.2022 року о 14:00 не відбулось, у зв`язку з відсутністю енергопостачання в приміщенні суду, що підтверджується актом Північного апеляційного господарського суду від 25.10.2022.
Ухвалою суду від 26.10.2022 року апеляційну скаргу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду на 15.11.2022.
15.11.2022 в багатьох областях України, в тому числі на території міста Київ було оголошено повітряну тривогу, у зв`язку з чим судове засідання, призначене на 15.11.2022 на 15:40 годину не відбулось.
Ухвалою суду від 16.11.2022 призначено апеляційний розгляд справи на 06.12.2022.

Позиції учасників справи

17.10.2022 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Явка представників сторін

Представник третьої особи у судове засідання 06.12.2022 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи сторони були повідомлені належним чином, а саме шляхом направлення процесуальних документів на електронну пошту сторін.
Колегією суддів під час розгляду даної справи враховано, що на підставі указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (зі змінами від 14.03.2022, від 18.04.2022, від 17.05.2022), Закону України № 2102-IX від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.
Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Стаття 27 Конституції України передбачає, що обов`язок держави - захищати життя людини.
Разом з тим, у відповідності до вимог п. 1  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
Відповідно до ч. 12  ст. 270 ГПК України  неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.
А тому, враховуючи, що під час воєнного стану суди не припинили свою діяльність та продовжують здійснювати правосуддя, колегія суддів, з урахуванням принципу розумності строків розгляду справи судом, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, передбаченого  Конституцією України  і гарантованого  ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року (право на справедливий суд), зважаючи на те, що явка представників учасників справи у судове засідання не визнавалась обов`язковою, дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у судовому засіданні 06.12.2022.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

10.03.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Полісся» (покупець) укладено Договір поставки обладнання №10032021-5, відповідно до умов якого постачальник зобов`язується продати, а покупець зобов`язується купити, прийняти та оплатити обладнання (товар). Поставка товару здійснюється на підставі укладених сторонами специфікацій, в яких зазначаються найменування, кількість, номенклатура, асортимент), вартість та інші характеристики, що є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п. 2.1 Договору товар поставляється в кількості та в асортименті, передбаченому в укладених сторонами специфікаціях до договору, які є невід`ємною частиною даного договору.
Згідно з п. 5.1 Договору ціна на товар встановлюється у специфікаціях до Договору.
Загальна вартість договору становить суму вартості замовленого і поставленого товару за даним договором згідно укладених сторонами специфікацій в період дії цього договору (п. 5.2 Договору).
Відповідно до п. 5.4 Договору оплата товару, поставка якого здійснюється відповідно до договору, здійснюється на підставі умов узгоджених сторонами та зазначених у специфікаціях до договору, що є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п. 6.1 Договору поставка товару відповідно до умов договору здійснюється в строки, узгоджені сторонами та зазначені в специфікації до договору, що є невід`ємною частиною цього договору.
У п. 7.4 Договору сторони погодили, що перехід права власності на товар до покупця відбувається в момент одержання товару покупцем, передачі покупцю супровідних документів та підсипання уповноваженими представниками сторін видаткових накладних на передачу товару відповідно до базису поставки.
Відповідно до п. 7.5 Договору у разі доставки товару від постачальника до покупця службами доставки моментом переходу права власності на товар покупцю (датою поставки) є дата підписання покупцем товарно-транспортної накладної.
Згідно з п. 10.3 Договору у випадку порушення постачальником строку поставки товару постачальник сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від вартості не поставленого/недопоставленого в строк товару за кожен день прострочення. У випадку порушення постачальником строку поставки товару більш ніж а 2 календарні дні покупець має право крім пені додатково стягнути штраф у розмірі 3% від загальної вартості товару або, за вибором покупця, постачальник надає знижку на товар в тому ж розмірі.
Відповідно до п. 10.12 Договору у разі порушення терміну перерахування коштів, надмірно отриманих від покупця, а також повернення раніше сплачених за товар сум, пов`язаного з порушенням термінів або обсягів поставок, постачанням товару неналежної якості, постачальник сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідному періоді від вартості товару, щодо якого порушено умови поставки за договором.
У Специфікації №1 від 10.03.2021 до Договору поставки обладнання №10032021-5 від 10.03.2021 сторони погодили найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість - 533 280,00 грн.
Відповідно до п. 3 Специфікації №1 від 10.03.2021 покупець сплачує продавцю суму 319 968,00 грн, що становить 60% загальної вартості товару у термін до 5-ти календарних днів з дати виставлення рахунку постачальником. Решта суми, що становить 213 312,00 грн, що становить 40% вартості товару, покупець сплачує у термін до 10 календарних днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі товару.
Як вбачається з матеріалів справи, 30.03.2021 позивач сплатив відповідачу попередню оплату за товар у розмірі 319 968,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №43 від 30.03.2021 (призначення платежу - передоплата 60% згідно з специфікацією №1 до Договору поставки обладнання №10032021-5 від 10.03.2021).
Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами Договору поставки обладнання №10032021-5 від 10.03.2021 не поставив позивачу товар, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача попередню оплату за товар у сумі 319968,00 грн, а також нараховані 20530,55 грн пені, 66272,82 грн 30% річних та 6100,44 грн інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов`язання, які мають ознаки договору поставки, згідно якого в силу вимог ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
За правовою природою договір поставки є консенсуальним, двостороннім і оплатним. Як консенсуальний договір він вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов. Двосторонній характер договору поставки зумовлює взаємне виникнення у кожної сторони прав та обов`язків. 
Як встановлено ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 662 ЦК України визначено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.
За приписами статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
У відповідності до норм ч.1 ст.664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

У Специфікації №1 від 10.03.2021 сторони погодили умов поставки товару - DDP інкотермс 2010.
«Delivered Duty Paid» (DDP) умови поставки згідно з правилами системи Інкотермс-2010 мають на увазі передачу товару  в розпорядження покупця в призначеному місці, з оплатою продавцем всіх ризиків по його доставці. До них відносяться: ризики під час транспортування до місця призначення, митні витрати на вивезення та ввезення, різні збори організації експорту з однієї країни і імпорту в іншу, податки.
У п. 1 Специфікації №1 від 10.03.2021 сторони визначили строк поставки відповідачем товару - 28.04.2021 та граничний строк поставки - 30.04.2021.
Таким чином, граничним строком виконання відповідачем обов`язку з поставки товару, обумовленого Договором поставки обладнання №10032021-5 від 10.03.2021, є 30.04.2021.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутній підписана між сторонами видаткова накладна, товарно-транспортна накладна, акту приймання-передачі товару, тощо, які б підтверджували факт передачі відповідачем позивачу товару за договором.
Стосовно доводів апелянта, що він належним чином виконав свій обов`язок з поставки товару, оскільки товар було доставлено за адресою: Хмельницька обл., Із`яславський р-н, с. Мякоти та Тернопільську обл.., Кременецький р-н, с. Людвище, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Полісся» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Мрія Сервіс» входять до структури Товариства з обмеженою відповідальністю «Салік Україна» колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 927/986/17 визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану господарюючого суб`єкта. Оцінка господарських операцій повинна проводитися на підставі комплексного, всебічного аналізу специфіки та умов вчинення конкретного правочину, з обов`язковим урахуванням його господарської мети, економічної доцільності, а також використання отриманих товарів чи послуг у подальшій діяльності підприємства.
Обов`язковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у сторін договору первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та зв`язок між фактом придбання послуги (товару) і подальшою господарською діяльністю (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 05.07.2019 зі справи № 910/4994/18).
У разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту постачання спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 04.11.2019 у справі №905/49/15, від 29.11.2019 у справі №914/2267/18).
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Первинні облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 р., визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Документами, які є підставою для оприбуткування товару та внесення запису в облікові бухгалтерські реєстри, є накладні та товарно-транспортні накладні. При цьому вказані первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити та містити дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.
Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку про те, що у спірних правовідносинах доказами реального здійснення господарської операції є первинні документи, які підтверджують передачу товару покупцю (позивачу), тому належним і допустимим доказом поставки товару є видаткові та/або товарно-транспортні накладні у разі, якщо вони містять усі необхідні реквізити.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, надіслана відповідачем разом з листом № 02/07-02 від 02.07.2021 видаткова накладна №3783 від 16.06.2021 на суму 533280,00 грн не відповідає вимогам, що пред`являються законом до первинних документів, а саме - вказана видаткова накладна була складена Товариством з обмеженою відповідальністю «Спрей Агро» в односторонньому порядку та не була погоджена позивачем, оскільки не містить підпису уповноваженої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Полісся».
При цьому, за умовами договору поставки (п. 7.4) перехід права власності на товар до покупця відбувається в момент одержання товару покупцем, передачі покупцю супровідних документів та підписання уповноваженими представниками сторін видаткових накладних на передачу товару відповідно до базису поставки.
Отже, видаткова накладна №3783 від 16.06.2021, на яку посилався відповідач у якості доказу поставки товару позивачу, не відповідає вимогам, що пред`являються до первинних документів бухгалтерського обліку та є неналежним доказом у розумінні ст. 73,76 ГПК України.
Щодо товарно-транспортних накладних (далі - ТТН) № Р3783 від 15.05.2021 та №Р3783/01 від 15.05.2021, суд правомірно не прийняв їх в якості доказів поставки товару, оскільки вони також не підписані з боку Товариства з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Полісся», не містять відомостей і про осіб, які за твердженням апелянта приймали товар на користь позивача (зокрема про інженера ОСОБА_1 , на чому наголошував апелянт в апеляційній скарзі).
При цьому, у ТТН вказано місце розвантаження товару - Тернопільска обл., Кременецький р-н, с. Людвище та Хмельницька обл., Із`яславський р-н, с. М`якоти.
Однак, у п. 5 Специфікації №1 від 10.03.2021 вказано, що надання адреси складу буде здійснено при підтвердженні замовлення.
В той же час, матеріали справи не містять доказів, що позивач  повідомляв відповідачу адресу доставки товару. При цьому позивач не міг повідомити вказані адреси, оскільки постачальник (відповідач) за 2 дні до відвантаження товару не повідомив покупця про готовність поставити товар, як це передбачено у Специфікації №1 від 10.03.2021.
В матеріалах справи наявний лист ТОВ "Мрія Сервіс" № 07/09 від 07.09.2021р., у якому вказане товариство повідомило ТОВ "Спрей Агро", що під час часткової інвентаризації ТМЦ на своїх складських приміщеннях ним був виявлений помилково отриманий товар - змішувальні станції для ЗЗР та добрив, вантажовідправником яких є ТОВ "Спрей Агро". У цьому ж листі ТОВ "Мрія Сервіс" просило відповідача в найкоротші терміни повідомити про подальші дії, направлені на відвантаження цього товару.
Отже, зазначені вище товарно-транспортні накладні не є належними доказами для підтвердження здійснення господарської операції відповідачем з поставки товару позивачу.
Як зазначалось вище, поставка товару здійснюється на умовах поставки, зазначених в специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року (п. 7.1. договору).
Відповідно до п. А.1 Правил Інкотермс в редакції 2010 року продавець зобов`язаний надати товар із комерційним рахунком-фактурою або еквівалентним йому електронним повідомленням, у відповідності з умовами договору купівлі-продажу, а також будь-які інші докази відповідності, які можуть вимагатися за договором.
Відповідно до п. А.4 Правил Інкотермс продавець зобов`язаний надати товар перевізнику або іншій особі, призначеній покупцем або обраній продавцем у відповідності зі статтею А.3 "а", у названому місці у день чи в межах періоду, що узгоджені сторонами для здійснення поставки.
Відповідно до п. Б.4 Правил Інкотермс покупець зобов`язаний прийняти поставку товару, як тільки її здійснено у відповідності з статтею А.4. 
В той же час, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів виконання відповідачем свого обов`язку з поставки відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів "Інкотермс" в редакції 2010 року, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі.
Крім того, як вірно встановив суд першої інстанції, не свідчить про належне виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем і надане ним електронне листування, оскільки воно здійснювалось між особами, які не є працівниками та уповноваженими особами ТОВ «Мрія Фармінг Полісся» та з електронних адрес, що не належать відповідачу та не узгоджувались у договорі поставки.
Відповідно до ст. 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних й інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
На відносини, що виникають у процесі створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання та знищення електронних документів, поширюється дія Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".
Статтею 5 зазначеного Закону визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Статтями 6, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". 
Отже, електронний документ, на підставі якого між сторонами виникають права та обов`язки, має відповідати положенням Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг".
Відповідно до статей 73, 76, 77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Електронне листування, на яке посилається відповідач, не може вважатись електронними документами (копіями електронних документів), оскільки не відповідають вимогам статей 5, 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг", та не є належними доказами у справі. При цьому судом встановлено відсутність будь-яких доказів того, що скріншотів, які наявні в матеріалах справи, створювалися у порядку, визначеному Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", та що вони підписувалися електронним цифровим підписом уповноваженою на те особою (з можливістю ідентифікувати підписантів), який є обов`язковим реквізитом електронного документа. Такі обставини унеможливлюють ідентифікацію як відправника повідомлення, так і створювача (власника) зроблених фотографій, а зміст такого документа не захищений від внесення правок та викривлення.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.06.2019 у справі №904/2882/18, від 28.12.2019 у справі №922/788/19, від 16.03.2020 у справі №910/1162/19. 
Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Як було зазначено Касаційним господарським судом Верховного суду у постанові від 28.12.2019 по справі № 922/788/19, електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Таким чином, роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом без накладеного електронного цифрового підпису і тому не може розглядатися судом як доказ. 
Оскільки надане відповідачем електронне листування не містило електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, а тому суд першої інстанції правомірно відхилив дані докази.
Пояснення відповідача про наявність зв`язку між позивачем та третьою особою, судом першої інстанції правомірно відхилені, оскільки відносини за Договором поставки обладнання №10032021-5 від 10.03.2021 виникли у відповідача саме із Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія Фармінг Полісся», а не з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мрія Сервіс», які є самостійними юридичними особами та самостійно здійснюють свою господарську діяльність.
Крім того, відповідно до п. 15.6 договору після його підписання всі попередні переговори за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються даного договору, втрачають юридичну силу.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено належними доказами факту поставки покупцю - ТОВ «Мрія Фармінг Полісся» погодженого сторонами у договорі товару, а доводи відповідача у цій частині є необґрунтованими та не підтвердженими належними доказами.
Відповідно до п. 10.4 договору, якщо термін порушення строку поставки товару перевищує граничний строк поставки вказаний у договорі або специфікаціях до цього договору, покупець має право розірвання договору повністю або в частині, а постачальник повинен протягом 3 календарних днів з моменту направлення повідомлення покупцем про розірвання договору повернути на поточний рахунок покупця сплачені грошові кошти з непоставлений товар.
Як вбачається з матеріалів справи, 16.06.2021 позивач направив на адресу відповідача, яка вказана у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, лист вих. №16/06-5 від 16.06.2021, в якому, зважаючи на порушення відповідачем строків поставки товару, повідомив про розірвання Договору поставки обладнання №10032021-5 від 10.03.2021 та вимагав повернути суму попередньої оплати у розмірі 319968,00 грн протягом 3-х календарних днів з моменту направлення повідомлення (копія опису вкладення у цінний лист, фіскальний чек долучені позивачем до позовної заяви).
Як вбачається з роздруківки з офіційного сайту АТ «Укрпошта» щодо відстеження пересилання поштових відправлень, вказаний лист позивача про розірвання Договору поставки обладнання №10032021-5 від 10.03.2021 та про повернення суми попередньої оплати був отриманий відповідачем 16.07.2021.
Відповідно до ч. 1  ст. 665 Цивільного кодексу України, у  разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.
Згідно частини другої статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Приписи частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України містять в собі альтернативу щодо реалізації покупцем своїх прав у випадку не поставки товару у встановлений договором строк, а саме: покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки є виключно правом покупця, а не продавця.
У даному випадку, позивачем обрано такий варіант поведінки як повернення суми попередньої оплати товару.
Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Статтею 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази як повернення відповідачем попередньої оплати, так і поставки товару відповідно до умов договору, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до відповідача про стягнення 319 968,00 грн.
Також, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у сумі 20530,55 грн., нарахованих за порушення відповідачем договірних зобов`язань з поставки товару. 
Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. 
Згідно із ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 1 ст. 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися зокрема неустойкою.
Відповідно до положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).
Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.
У пункті 10.4 договору сторони погодили, що у випадку порушення постачальником строку повернення попередньої оплати за товар (за умови надіслання покупцем вимоги про повернення попередньої оплати постачальнику), постачальник виплачує покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період, за який сплачується пеня, від суми повернення попередньої оплати за товар за кожен день прострочення.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.
Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Згідно з ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Колегія суддів, перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок пені, погоджується з ним та вважає його вірним, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня у розмірі 20530,55 грн. за період з 20.07.2021 по 07.12.2021.
Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 30% річних за користування чужими грошовими коштами, відповідно до п. 10.10 договору. 
Відповідно до ч. 3 ст. 198 ГК України відсотки за грошовими зобов`язаннями учасників господарських відносин застосовуються у випадках, розмірах та порядку, визначених законом або договором.
Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до п. 10.10 договору у разі порушення постачальником строків поставки товару, передбачених цим договором, за який внесена покупцем повна або часткова попередня оплата, постачальник за користування грошовими коштами покупця зобов`язаний сплатити покупцю 30 % річних від суми коштів, сплачених покупцем, за період з дня оплати і до дня його фактичної поставки товару або дня повернення грошових коштів.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача 30% річних за користування чужими грошовими коштами на суму 66272,82 грн за період з 31.03.2021 по 07.12.2021, оскільки наведеними положеннями чинного законодавства та умовами договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачені відсотки за користування чужими грошовими коштами. 
Стосовно нарахованих інфляційних втрат колегія суддів відзначає наступне.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому немає його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційні витрати у розмірі 6100,44 грн за період з серпня по жовтень 2021 року.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 року у справі № 910/20962/21 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника. 
Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В  :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спрей Агро" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 року у справі № 910/20962/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2022 року у справі № 910/20962/21 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи № 910/20962/21 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 13.12.2022

Головуючий суддя                                                            М.А. Барсук 

Судді                                                                                Л.В. Кропивна

                                                                                Є.Ю. Пономаренко