ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 жовтня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/1327/22
Головуючий у першій інстанції – Олещенко В. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/963/22

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,
із секретарем: Патук А.А.

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Михайло-Коцюбинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником – адвокатом Мхитарян Юлією Володимирівною, на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 серпня 2022 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 , поданої в інтересах ОСОБА_1 ,  про забезпечення позову ОСОБА_1 до Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання незаконним рішення щодо припинення договорів оренди землі, - 
                                              У С Т А Н О В И В:
Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 серпня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 , поданої в інтересах ОСОБА_1 ,  про забезпечення позову ОСОБА_1 до Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання незаконним рішення щодо припинення договорів оренди землі відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Мхитарян Ю.В. просить вказану ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 задовольнити, зупинити дію рішення Дев`ятої сесії восьмого скликання Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 9 липня 2021 року «Про розгляд питання щодо припинення договорів оренди землі площею 64,9281 га та площею 61,0445 га на території Кархівського старостинського округу Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, укладених з ОСОБА_1 » до набрання законної сили судового рішення по справі, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального права при її постановленні.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не звернув увагу на норми Конституції України, як норми прямої дії, зокрема на ч. 2 ст. 144, якою прямо встановлено, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції України чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.
Заявник указує, що доцільність застосування заходу забезпечення позову, в даному випадку, прямо встановлена конституційними нормами і не поставлена в залежність від обґрунтування позивачем того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Зазначає, що зупинення дії оскаржуваного акту носить тимчасовий характер, не скасовує його, а спрямоване на забезпечення виконання рішення суду у разі задоволення позову та недопущення негативних наслідків для позивача.

У судове засідання апеляційного суду сторони, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи, не з`явились.
Відповідно до приписів частини 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції – залишенню без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що  заявником не надано достатнього обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду
З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 03.08.2012 між орендодавцем Чернігівською районною державною адміністрацією, з одного боку, та орендарем ОСОБА_1 , з другого боку, укладено договір оренди землі №13/2,  відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 61,0445 га сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства на території Кархівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 9-14). 28.07.2017 до договору оренди землі від 03.08.2012 №13/2 укладено додатковому угоду (а.с. 15-16).
Також 03.08.2012 між орендодавцем Чернігівською районною державною адміністрацією, з одного боку, та орендарем ОСОБА_1 , з другого боку, укладено договір оренди землі №13/3,  відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку площею 64,9281 га сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства на території Кархівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області (а.с. 17-22). 28.07.2017 до договору оренди землі від 03.08.2012 №13/3 укладено додатковому угоду (а.с. 23-24).
Із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що право користування ОСОБА_1 зазначеними земельними ділянками зареєстроване 31.07.2017 (а.с. 25-28).
09.07.2021 на Дев`ятій сесії восьмого скликання Михайло-Коцюбинська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області у зв`язку з несплатою ОСОБА_1 суми заборгованості з орендної плати за землю вирішила припинити:
- договір оренди землі №13/2 від 03.08.2012, укладений з ОСОБА_1 , земельної ділянки для ведення фермерського господарства на території Кархівського старостинського округу Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, площею 61,0445 га, кадастровий номер 7425583100:05:000:4050;
- договір оренди землі №13/3 від 03.08.2012, укладений з ОСОБА_1 , земельної ділянки для ведення фермерського господарства на території Кархівського старостинського округу Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, площею 64,9281 га, кадастровий номер 7425583100:04:000:4050 (а.с. 29).

10.08.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, в якому просив визнати незаконним рішення Дев`ятої сесії восьмого скликання Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 9 липня 2021 року «Про розгляд питання щодо припинення договорів оренди землі площею 64,9281 га та площею 61,0445 га на території Кархівського старостинського округу Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, укладених з ОСОБА_1 ».
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області не відповідає Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування України», оскільки прийняте з порушенням вимог процедури голосування та підписане посадовою особою, якій не було надано законом на те повноважень, а отже прийняте поза межами та не у спосіб передбачені законом. 
Разом з позовом ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій він просив зупинити дію рішення Дев`ятої сесії восьмого скликання Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області від 9 липня 2021 року «Про розгляд питання щодо припинення договорів оренди землі площею 64,9281 га та площею 61,0445 га на території Кархівського старостинського округу Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, укладених з ОСОБА_1 » до набрання законної сили судовим рішенням по справі. Як на підставу своєї заяви посилався на ч.2 ст.144 Конституції України, відповідно до якої рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.
При оцінці зазначеної співмірності, слід враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та, що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
У постанові від 25 березня 2020 року у справі №240/9592/19 Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. При цьому, заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами. У свою чергу співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, зокрема із заяви про забезпечення позову, ОСОБА_1 на підтвердження доводів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Михайло-Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області  не було надано доказів, крім оскаржуваного рішення та посилання на ч.2 ст. 144 Конституції України.
Апеляційний суд уважає безпідставним посилання позивача на  ч.2 ст. 144 Конституції України, якою встановлено, що рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції України чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду, оскільки позивачем рішення органу місцевого самоврядування оскаржено до суду з підстав порушення вимог процедури голосування, а також підписання його неповноважною посадовою особою.
Саме по собі подання позову, предметом якого є визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень не є доказом того, що таке рішення є протиправним, адже розгляд справи по суті і має на меті встановлення правомірності чи протиправності прийняття суб`єктом владних повноважень оскаржуваного рішення, що є безумовною підставою для відмови у застосуванні попереднього судового захисту у вигляді забезпечення позову.
Також, при вирішенні спірного питання колегія суддів враховує, що рішення суду за позовами про визнання протиправним та скасування рішення не потребують виконання. Їх значення полягає у констатації факту правомірності оскаржуваного рішення і позбавлення його правових наслідків шляхом скасування. Тому, у справі за таким позовом не може бути ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду. Отже, і заходів забезпечення позову вони не потребують.
У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.
Отже, зазначені заявником у заяві про забезпечення позову доводи не свідчать про наявність законних та переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених статтею 150 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що доцільність застосування заходу забезпечення позову, в даному випадку, прямо встановлена конституційними нормами і не поставлена в залежність від обґрунтування позивачем того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного цивільного процесуального законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин. 
Посилання ОСОБА_1 у позовній заяві на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.03.2018 у справі №804/2789/17, не приймаються судом до уваги, оскільки висновки суду касаційної інстанції у наведеній справі зроблені за встановлення інших фактичних обставин.  
Обґрунтованих доводів про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також посилання на обставини, які давали б суду апеляційної інстанції підстави для переоцінки доказів та спростування висновків суду, апеляційна скарга також не містить.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів уважає, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим, згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 серпня 2022 року залишити без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                                            П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником – адвокатом Мхитарян Юлією Володимирівною – залишити без задоволення.
Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 12 серпня 2022 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 жовтня 2022 року.

Головуюча                                                                         О.Є.Мамонова

Судді:                                                                                 Н.В.Висоцька 

                                                                                           Н.В.Шитченко