справа № 373/57/22                                 головуючий у суді І інстанції Залевська А.О.
провадження № 22-ц/824/9314/2022      суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

31  жовтня 2022 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,  	
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В:
У січні 2022 року представник позивачів - адвокат Качур С.А. звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 36 325,00 грн. різниці між фактичним ремонтом автомобіля та страховим відшкодуванням та з вимогами стягнути з відповідача по 50 000,00 грн. моральної шкоди, завданої кожному позивачу: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Позов обґрунтований тим, що 08.05.2021 близько 21:00 год. в напрямку с. Сомкова Долина Бориспільського району Київської області за участю автомобіля марки «AUDI 80», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «CHEVROLET Lacetti», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 разом з яким в автомобілі знаходились пасажири ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , сталася дорожньо-транспортна пригода, у якій винним є ОСОБА_1 . Цивільно-правова відповідальність завдавача шкоди була застрахована АТ «СГ «ТАС» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 8062940 від 05.08.2020. Страховик АТ «СГ «ТАС» позивачу ОСОБА_3 виплатив відшкодування матеріальних збитків за пошкоджений автомобіль у розмірі 62 000,00 грн. Водночас, відновлювальний ремонт автомобіля «CHEVROLET Lacetti», з урахуванням запчастин, склав 98 925,00 грн. А тому позивачі просять стягнути з відповідача непокриту страховим відшкодуванням суму матеріальних збитків - 36 325,00 грн. Сума моральної шкоди (по 50 000,00 грн. кожному) в позовній заяві обґрунтована тим, що позивачі отримали стрес під час події, мусили звертатись до лікаря за медичною допомогою та тривалий час не могли користуватись сімейним автомобілем по причині його пошкодження. В результаті змінився та ускладнився звичний спосіб їхнього життя та побуту.
Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2 500,00 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень) непокритих страховим відшкодуванням матеріальних збитків; 5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень) моральної шкоди; 165,30 грн. (сто шістдесят п`ять гривень 30 копійок) судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 20 000,00 грн. (двадцять тисяч гривень) моральної шкоди та 363,20 грн. (триста шістдесят три гривні, 20 копійок) судового збору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень) моральної шкоди та 90,80 грн. (дев`яносто гривень 80 копійок) судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. 
У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що згідно матеріалів справи № 373/750/21 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності пошкодження було отримано виключно автомобілями, ушкоджень сторонами дорожньо-транспортної пригоди отримано не було, від госпіталізації всі відмовилися, оскільки жодних травм не отримали. А тому додані медичні картки, виписки з історій хвороби, звернення позивачів до лікаря, на думку апелянта, прямого зв`язку з травмами, отриманими внаслідок ДТП 08 травня 2021 року, позивачами не доведено. Також апелянт зазначає, що не надано жодних доказів того, що до ДТП не виникало зазначених болей та хвороб. 
В ухвалі про відкриття апеляційного провадження позивачам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзив до суду не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
Оскільки в даній справі ціна позову становить 186 325,00 грн. і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції встановлено, що Відповідно до постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 28.05.2021 по справі № 373/750/21 ОСОБА_1 08.05.2021 близько 21:00 год., керуючи транспортним засобом марки «AUDI 80», реєстраційний номер НОМЕР_3 , рухаючись поблизу села Сомкова Долина Бориспільського району Київської області в напрямку автодороги «Київ - Харків» + 1 750 м, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, виїхав на смугу зустрічного руху та при зустрічному роз`їзді з транспортним засобом марки «CHEVROLET Lacetti», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , не дотримався безпечного інтервалу, допустив зіткнення із зазначеним автомобілем. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Такими діями ОСОБА_1 порушив п. 11.3, 13.1 ПДР України. Водія ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком шість місяців (а.с.83,84). Постанова суду набрала законної сили 07.06.2021 (а.с.84).
На наступний день після ДТП, а саме: 09.05.2021 ОСОБА_2 звернувся в пункт невідкладної медичної допомоги КНП «Олександрівська клінічна лікарня». Зі слухового проходу зліва видалено сторонній предмет, про що свідчать довідки за №208 від 09.05.2021 та за №234 від 09.05.2021 (а.с.15,16).
09.05.2021 ОСОБА_2 також звернувся до ТОВ «Центр діагностики зору-К» із скаргою на відчуття стороннього тіла в обох очах (частинки скла потрапили до очей після ДТП 08.05.2021). В Олександрівській МКЛ видалено рештки скла з лівого ока. ОСОБА_2 встановлено діагноз: посттравматична епітеліопатія рогівки лівого ока. Гострий алергічний кон`юнктивіт обох очей, про що свідчить виписка із медичної картки пацієнта №7 534/21 від 09.05.2021 та копія акту виконаних медичних послуг №000486059 від 09.05.2021 (а.с.12,14).
Копія медичної карти амбулаторного хворого №3973 (УЗ) на ім`я ОСОБА_2 свідчить про те, що 09.06.2021 останній продовжив лікування та звертався до лікаря-ЛОР зі скаргою на закладеність, незначний свербіж та біль у лівому вусі після ДТП (а.с.6,7)
В подальшому, 10.06.2021 та 12.10.2021 ОСОБА_2 з аналогічними скаргами звертався до ЛОР-лікаря в ЛОР-Центр і Центр Слуху «Беттертон» і йому прописано лікування. Про дані обставини свідчать копії листів рекомендацій від 10.06.2021 та від 12.10.2021; копії фіскальних чеків ТОВ «Фармація Києва» від 09.06.2021 та від 10.06.2021 (а.с.8-11,13).
У вересні 2021 року ОСОБА_3 проходила обстеження та лікування в медичному закладі з приводу ортопедичних проблем поперекового відділу хребта, про що свідчать копія Виписки з історії хвороби №125358 за період з 07.09.2021 по 09.09.2021 КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня»; копія рахунку на оплату, копія квитанцій ПриватБанку від 07.09.2021 та від 09.09.2021 за медичні послуги ОСОБА_3 в Київській обласній клінічній лікарні; копія акту надання послуг від 03.09.2021 ОСОБА_3 ТОВ «Медіскан груп» та копія висновку дослідження магнітно-резонансної томографії поперекового відділу хребта від 03.09.2021 (а.с.20-25).
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Серії НОМЕР_4 , виданого 10.02.2005, власником транспортного засобу марки «CHEVROLET», модель «LACETTI», 2005 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_2 , шасі НОМЕР_5 , являється ОСОБА_3 . У особливих відмітках Свідоцтва зазначено: «Акт пр-передачі ТЗ Додат. 2 МВЧ-063722 02.02.2005 ОСОБА_5 , ОСОБА_4 з правом керування» (а.с.82).
Відповідно до копії Полісу №200007324 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.06.2020 цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «CHEVROLET Lacetti», н/зн. НОМЕР_2 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант». Страхувальник ОСОБА_5 (а.с.69).
Також 21.05.2020 між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_5 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Пряме врегулювання до автоцивілки» №06-TR\EР-200007324 (а.с.70,71).
21.05.2021 за повідомленням ОСОБА_3 про ДТП Акціонерним товариством «Страхова Група «ТАС» (приватне) - страховиком цивільно-правової відповідальності т/з «AUDI 80», н/зн. А17397АС зареєстровано страхову справу №14015/40/2021/53 на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Серії АР № 8062940 та поданих заявником документів, про що свідчать відомості у бланку заяви та перелік документів, отриманих страховою компанією від ОСОБА_3 (а.с.17-18).
18.06.2021 ОСОБА_3 подала АТ «СГ «ТАС» (приватне) заяву про виплату їй страхового відшкодування в результаті пошкодження в ДТП транспортного засобу «CHEVROLET Lacetti», номерний знак НОМЕР_2 . У заяві ОСОБА_3 висловила згоду щодо розміру страхового відшкодування - 62000,00 грн. Також ОСОБА_3 засвідчила свою обізнаність, що франшиза за вищевказаним договором складає 2500,00 грн (а.с.17).
Представник позивачів у позові зазначає, що АТ «СГ «ТАС» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 62000,00 грн згідно платіжного доручення №196210 від 09.07.2021. Ці обставини не спростовуються відповідачем.
Відповідно до акту виконаних робіт ФОП ОСОБА_6 №1935 від 03.10.2021 вартість робіт з ремонту автомобіля марки «CHEVROLET LACETTI», 2005 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_5 , склала 98925,00 грн (сума без ПДВ), ПДВ - 0,00 (а.с.19).
Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами існує спір про відшкодування шкоди, що виникла з деліктного зобов`язання між потерпілим та заподіювачем шкоди, цивільно-правова відповідальність якого застрахована.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заявлена до стягнення з відповідача сума у 36325,00 грн. не обґрунтована її складовими, які б стосувались передбачених законом обмежень у їх виплаті страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Водночас, частина вимоги про стягнення матеріальних збитків у розмірі, який відповідає розміру франшизи, що за договором складає 2500,00 грн. та згідно Закону страховиком не відшкодовується, в будь-якому разі має бути компенсована особою, відповідальною за завдані збитки, відповідно до п.36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 , як власника автомобіля, підлягає стягненню 2500,00 грн. матеріальних збитків (франшиза), непокритих страховим відшкодуванням. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що зважаючи, що за кермом пошкодженого автомобіля «CHEVROLET Lacetti» був ОСОБА_5 , то саме він як водій та безпосередній учасник ДТП пережив найбільш вагоме психологічне навантаження та стрес в момент зіткнення транспортних засобів, а також страх не лише за своє життя, а й життя пасажирів. Враховуючи цю обставину, а також те, що ОСОБА_5 згідно досліджених документів після дорожньо-транспортної події неодноразово звертався за медичною допомогою з приводу травмування вуха та ока, суд першої інстанції визначив йому розмір відшкодування моральної шкоди більший, ніж іншим позивачам, які були пасажирами та за медичною допомогою одразу після події не звертались взагалі. Крім цього, місцевий суд вважав переконливими аргументи представника ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , що вони також зазнали моральної шкоди та душевних страждань внаслідок ушкодження належного їм автомобіля, оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_3 є його власником, а ОСОБА_4 наділений правом керування ним, однак певний час, до закінчення відновлювального ремонту ці позивачі були обмежені в користуванні автомобілем, що порушило їх усталений побут та ускладнило спосіб пересування, що не могло не викликати душевні переживання. Водночас, суд зазначав, що вказана в позові обставина про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були пасажирами автомобіля «CHEVROLET Lacetti», н/зн НОМЕР_2 у момент ДТП, належними доказами не підтверджується. За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись вимогами розумності та справедливості, частково задовольнив вимоги цих позивачів про стягнення моральної шкоди, визначивши його для ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі по 5000,00 грн. на кожного.
Апеляційний суд, оцінюючи висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, виходить з такого.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Згідно з ч.1, п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
 
За загальним правилом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
 
Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
 
Відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
 
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону №1961-IV).
 
Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
 
Відповідно до абз.1 п.22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 (далі - Закон), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
За загальним правилом ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
 
Згідно вимог ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
 
21 вересня 2019 року набрало чинності розпорядження Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розроблене відповідно до подання МТСБУ. Згідно розпорядження, збільшуються на 30% страхові суми за договорами обов?язкового страхування, зокрема, за шкоду, заподіяну майну потерпілих, - до 130 000,00 грн.,
 
Згідно з п.35.1. ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
 
Відповідно до п. 36.1ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
 
Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
 
Спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пункту 32.7 статті 32 страховик не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
 
Відповідно до п.36.6. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
 
А відтак, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню 2500,00 грн. матеріальних збитків непокритих страховим відшкодуванням (франшиза).
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ушкоджень сторонами дорожньо-транспортної пригоди отримано не було, від госпіталізації всі відмовилися, оскільки жодних травм не отримали. А тому, додані медичні картки, виписки з історій хвороби, звернення позивачів до лікаря, на думку апелянта, прямого зв`язку з травмами, отриманими внаслідок ДТП 08 травня 2021 року не мають та позивачами не доведено.
Оцінюючи висновки суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди, слід зазначити про таке.
 
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
За загальним правилом, визначеним у ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, "виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).
Як вірно було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на наступний день після ДТП, а саме: 09.05.2021 ОСОБА_5 звернувся в пункт невідкладної медичної допомоги КНП «Олександрівська клінічна лікарня». Зі слухового проходу зліва йому було видалено сторонній предмет, про що свідчать довідки за №208 від 09.05.2021 та за №234 від 09.05.2021 (а.с.15,16).
Окрім того, 09.05.2021 ОСОБА_5 також звернувся до ТОВ «Центр діагностики зору-К» із скаргою на відчуття стороннього тіла в обох очах (частинки скла потрапили до очей після ДТП 08.05.2021). В Олександрівській МКЛ видалено рештки скла з лівого ока. ОСОБА_5 встановлено діагноз: посттравматична епітеліопатія рогівки лівого ока. Гострий алергічний кон`юнктивіт обох очей, про що свідчить виписка із медичної картки пацієнта №7 534/21 від 09.05.2021 та копія акту виконаних медичних послуг №000486059 від 09.05.2021 (а.с.12,14).
Отже, характер та відома морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події на думку апеляційного суду дозволяють стверджувати про те, що вказані вище тілесні ушкодження (сторонній предмет у слуховому проході зліва, рештки скла в лівому оці, посттравматична епітеліопатія рогівки лівого ока, гострий алергічний кон`юнктивіт обох очей) утворилися у строк, вказаного терміну, тобто 09.05.2021 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 08 травня 2021 року. 
Тобто між подією транспортної пригоди, що сталася 08 травня 2021 року, та зверненням 09 травня 2021 року ОСОБА_5 до пункту невідкладної медичної допомоги КНП «Олександрівська клінічна лікарня» та ТОВ «Центр діагностики зору-К» є прямий причинно-наслідковий зв`язок.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо недоведеності ОСОБА_5 отримання травм внаслідок ДТП 08 травня 2021 року, що спричинило останньому моральну шкоду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Що стосується висновків суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 щодо відшкодування моральної шкоди, то задовольняючи їх позовні вимоги частково, суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення  тим, що моральна шкода їм заподіяна внаслідок пошкодження та неможливості використання належного їм майна - автомобіля, протягом тривалого часу (з цього приводу доводів апеляційна скарга не містить), а не у зв`язку з отриманням  ушкоджень здоров» я. В цій частині суд першої інстанції подані ними докази розцінив як неналежні та не прийняв до уваги.
Тому, на думку апеляційного суду, з урахуванням встановлених обставин справи, керуючись вимогами розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов вірного висновку та правильно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Поряд з цим, апелянтом не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги.
Ухвалюючи рішення колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
 
Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі РуїзТорія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».
 
Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про часткове задоволення позовних вимог з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
 
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення в оскаржуваній частині, порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час перезгляду справи.
 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній  частині відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд
 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2022 року- залишити без задоволення.
Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 14 червня 2022 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Головуючий:                                                                                           Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                       О.Ф. Лапчевська

       Г.І. Мостова