КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 356/138/22                                                                                           Головуючий 1-ї інстанції: Голік Г.К.
Провадження №33/824/2801/2022                                                                     Доповідач: Яковлева В.С.
 
 ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ
28 вересня 2022 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Яковлева В.С.,  з секретаремсудового засідання - Кожевніковою А.В.,           за участю: особи, яка притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті  Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Березанського міського суду Київської області від 30.08.2022 року, -
В С Т А Н О В И В
Цією постановою  ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 17 000(сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок в дохід держави.                                                                                                                               Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду, а провадження по справі за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.                                                                                  В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що надавав послідовні пояснення про те, що за кермом перебувала його дружина, інших пояснень матеріали справи не містять, тоді як в постанові суду вказано про перебування за кермом його брата. Проте такі твердження суду нічим не підтверджені, а тому висновок суду про те, що ОСОБА_1 надав суперечливі пояснення є безпідставним. Суд проігнорував доводи про відсутність допустимих та належних доказів керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 . Відповідно до відеозапису працівники поліції зупинку не здійснювали, процесуальні дії, складання протоколу на відеозаписі відсутні, що суперечить Інструкції. Пояснення свідків без підтвердження факту зупинки та встановлення особи водія на місці зупинки працівниками поліції є неналежним доказом встановлення вини ОСОБА_1 . Свідки навіть не були допитані в судовому засіданні та не попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань. Звертає увагу, що перевірка ОСОБА_1 на стан сп`яніння була проведена у відділі поліції, а не на місці зупинки. Відеозапис є неповним, не відображає факту зупинки та доставки до відділу поліції, хоча відповідно до Інструкції відео зйомка має вестися безперервно. Зазначає, що працівниками поліції не було дотримано порядку огляду водія на стан сп`яніння та не встановлено, що саме ОСОБА_1 був за кермом, тому такий огляд є недійсним.                                       Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши докази, перевіривши доводи апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.                                Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.                                                                                Статтею 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.                                                                                           У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.                                                                  Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 о 19.04.2022 о 14 годині 20 хвилин в м. Березань по вул. Набережній водій керував автомобілем Mitsubishi Outlander н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився зі згоди водія у встановленому законом порядку із застосуванням приладу «Драгер» в присутності двох свідків. ОСОБА_1  порушив вимоги п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно із ч. 1 ст. 130 КУпАП.                                                                Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 039845 від 19.04.2022 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. Огляд проводився зі згоди водія за допомогою приладу «Драгер» 6810 № ARBL0531, результати огляду на стан сп`яніння: 1.90 ‰, письмовими поясненнями свідків, відеозаписом CD-Rдиска доданим до матеріалів справи та дослідженим в судовому засіданні.                                    Відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4  останні рухалися з товаришем на автомобілі, побачили MitsubishiOutlanderн.з. НОМЕР_1 , який порушував ПДР України, створював аварійну ситуацію. Свідки вирішили наздогнати автомобіль та викликати поліцію. Бачили хто був за кермом та запам`ятали обличчя водія. Були присутніми під час огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 , який дійсно керував транспортним засобом.                                                                                                 З відеозапису, доданого до матеріалів справи, вбачається, що працівник поліції у вказаних свідків запитав чи впізнають вони особу яка була за кермом транспортного засобу. На запитання співробітника поліції свідки підтвердили, що саме ця особа була водієм. На іншому відеозаписі зафіксовано процедуру проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння за участю двох свідків.                                               На переконання апеляційного суду факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння повністю підтверджується зібраними матеріалами. Об`єктивні підстави ставити під сумнів достовірність показань свідків відсутні. Норми чинного КУпАП не зобов`язують суд викликати свідків по справі, тоді як клопотань про їх виклик як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді заявлено не було. Відповідно до ст. 272 КУпАП як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі. На виклик органу (посадової особи), у провадженні якого перебуває справа, свідок зобов`язаний з`явитися в зазначений час, дати правдиві пояснення, повідомити все відоме йому по справі і відповісти на поставлені запитання.              Посилання апелянта на те, що пояснення свідків без підтвердження факту зупинки і встановлення особи водія на місці зупинки транспортного засобу саме працівниками поліції є не належним доказом для доведення вини є безпідставними, оскільки показання свідків самі по собі є самостійним доказом, оцінку якому надає орган, що розглядає справу, за своїм внутрішнім переконанням. Крім того, слід зауважити, що відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, тощо.                                                                                                                                  Апелянт вказує, що проведення огляду на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, що передбачено Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, однак ч. 2 ст. 266 КУпАП при цьому визначає, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Та обставина, що в даному випадку огляд на стан сп`яніння було проведено у відділі поліції, не спростовує достовірності його результатів.                             Окрім зазначеного, апелянт, з посиланням на Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису вказує, що на відеозаписі не зафіксовані всі процесуальні дії, а саме зупинку транспортного засобу, складання протоколу про адміністративне правопорушення, а тому відеозапис не можна вважати належним доказом. Проте відповідно до ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення. Судом встановлено, що хоч на відеозаписі і не зафіксовано сам момент зупинки транспортного засобу поліцейськими, однак свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили, що саме ОСОБА_1 був за кермом транспортного засобу, огляд на стан сп`яніння проводився як за участі двох свідків так і зафіксований на відеозаписі, що на переконання апеляційного суду, є достатнім для доведення винуватості ОСОБА_1 .                                      Апеляційному суду ОСОБА_1 повідомив, що свідки могли переплутати особу, яка була за кермом, оскільки скло в транспортному засобі тоноване. Пояснив, що дружина їхала за кермом, в`їхала колесом в бордюр. Потім його брат з дружиною поїхали за колесом, а він залишився біля машини. На момент приїзду поліцейських біля автомобіля знаходився один.                                                                                                                                          Такі доводи ОСОБА_1 про те, що нібито за кермом була його дружина, а не він, апеляційний суд розцінює як позиція захисту, надану з метою уникнення адміністративної відповідальності. Свідки, в поясненнях яких немає сумнівів, підтвердили, що водієм був саме ОСОБА_1 . Відповідно до розписки ОСОБА_5 19.04.2022 року від працівників поліції отримала автомобіль свого чоловіка ОСОБА_1 , що в свою чергу додатково вказує на те, що вона не перебувала за кермом. Пояснення ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження та суперечать зібраним у справі доказам.         Враховуючи, що в матеріалах справи наявні достатні докази для визнання ОСОБА_1 винуватим у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, висновки суду першої інстанції є вмотивованими та підстав для скасування судового рішення за апеляційними доводами не вбачається.    
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.                                    Постанову Березанського міського суду Київської області від 30.08.2022 року залишити без змін.                                                                                                                      Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                                   Київського апеляційного суду                                                    В.С. Яковлева