ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2022 року 
м. Київ
справа № 260/1739/20
провадження № К/990/19217/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Кашпур О. В., Шевцової Н. В.
розглянув у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Довгополова О. М., суддів: Гудима Л. Я., Святецького В. В.
І. Суть спору
1. У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області (далі - ГУНП в Закарпатській області), в якому просив:
1.1. визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Закарпатській області від 14 квітня 2020 року № 901 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Ужгородського РВП та Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області» в частині притягнення його до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції;
1.2. визнати протиправним та скасувати наказ ГУНП в Закарпатській області від 14 квітня 2020 року № 87 о/с по особовому складу, в частині звільнення його зі служби в поліції відповідно до частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 6 (у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України);
1.3. поновити позивача на посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області;
1.4. стягнути з ГУНП в Закарпатській області на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15 квітня 2020 року.
2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що проходив службу в поліції, обіймаючи посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, маючи спеціальне звання підполковника поліції.
Вказує, що наказами ГУНП в Закарпатській області від 14 квітня 2020 року № 901 та від 14 квітня 2020 року № 87 о/с його притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з поліції.
Підстава прийняття оскаржуваних наказів зумовлена скоєнням дисциплінарного проступку, внаслідок вчинення порушення вимог підпункту 1 пункту 1 та підпункту 2 пункту 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 року № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), підпунктів 1, 2 пункту 1 статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VIII, підпунктів 1, 2 пункту 1 розділу 2 Правил етичної поведінки поліцейських, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року № 1179 (далі - Правила етичної поведінки поліцейських), пункту 7 розділу ІV Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 (далі - Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України), та пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), що проявилося у невиході на службу 22, 23 та 24 січня 2020 року, зокрема, ОСОБА_1 відповідно до підпункту 7 пункту 3 статті 13 розділу 3 Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Позивач наголошує, що під час відпустки 20 січня 2020 року за пропозицією керівництва позивачем було написано рапорт про відкликання його з чергової відпустки з 22 січня 2020 року. Для виходу на службу і повноцінне набуття повноважень для службової діяльності позивач очікував наказ про відкликання і вважав, що наказ буде доведений йому в порядку статті 5 Дисциплінарного статуту. Натомість протягом 21 - 24 січня 2020 року наказ доведений не був. А в подальшому у зв`язку з погіршенням стану здоров`я у період з 27 січня 2020 року по 03 квітня 2020 року позивач перебував у стані тимчасової непрацездатності.
Позивач вказує, що на початку квітня йому зателефонував працівник ГУНП в Закарпатській області, який викликав його до управління для дачі пояснення у зв`язку з проведенням службового розслідування стосовно невиходу позивача на роботу. Саме тоді позивач вперше дізнався, що 23 січня 2020 року ГУНП в Закарпатській області був виданий наказ, яким позивача було відкликано з чергової відпустки.
Вважаючи накази про звільнення протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про поновлення його на посаді.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. ОСОБА_1 , починаючи з 1998 року проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 2015 року в Національній поліції на різних посадах, останню з яких обіймав посаду старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, маючи спеціальне звання підполковника поліції.
4. Наказом начальника ГУНП в Закарпатській області від 28 грудня 2019 року № 286 о/с позивачу у період з 23 грудня 2019 року по 08 лютого 2020 року надано відпустку.
5. 20 січня 2020 року позивачем подано на ім`я начальника ГУНП в Закарпатській області рапорт про відкликання його з чергової відпустки з 22 січня 2020 року.
6. Відповідно до наказу начальника ГУНП в Закарпатській області від 23 січня 2020 року № 26 о/с відкликано ОСОБА_1 з відпустки, з 22 січня 2020 року.
7. 28 березня 2020 року начальник Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області Ребрей В. В. звернувся з рапортом до начальника ГУНП в Закарпатській області, в якому повідомив про відсутність на робочих місцях підлеглих працівників, в тому числі ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року та просив призначити службове розслідування.
8. Наказом ГУНП в Закарпатській області «Про створення дисциплінарної комісії та призначення службового розслідування» від 30 березня 2020 року № 796 призначено службове розслідування за фактом невиходу на службу з 01 січня 2020 року без поважних причин, в тому числі, позивача.
9. Згідно з висновком службового розслідування від 13 квітня 2020 року, опитані співробітники Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області повідомили, що ОСОБА_1 у період з 01 січня 2020 року по 30 березня 2020 року на службу не виходив. Службовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_1 22, 23 та 24 січня 2020 року повинен був перебувати на службі, однак безпідставно був відсутній, що свідчить про вчинення останнім дисциплінарного проступку та грубе порушення вимог Дисциплінарного статуту, Закону України «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки поліцейських та КЗпП України.
10. За результатами проведеного службового розслідування складено висновок від 13 квітня 2020 року, який затверджений начальником ГУНП в Закарпатській області, відповідно до якого відомості, що стали підставою для призначення службового розслідування, вважаються такими, що підтвердилися. За вчинення дисциплінарного проступку та грубе порушення вимог статті 1 пункту 1 підпункту 1 та пункту 3 підпункту 2 Дисциплінарного статуту, статті 18 пункту 1 підпунктів 1, 2 Закону України «Про Національну поліцію», розділу 2 пункту 1 підпунктів 1, 2 Правил етичної поведінки поліцейських, розділу ІV пункту 7 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України та пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, що проявилося у невиході на службу 22, 23 та 24 січня 2020 року, зокрема, ОСОБА_1 , відповідно до розділу 3 статті 13 пункту 3 підпункту 7 Дисциплінарного статуту, необхідно звільнити із служби в поліції.
11. Наказом ГУНП в Закарпатській області від 14 квітня 2020 року № 901 за скоєння дисциплінарного проступку та грубе порушення вимог статті 1 пункту 1 підпункту 1 та пункту 3 підпункту 2 Дисциплінарного статуту, статті 18 пункту 1 підпунктів 1, 2 Закону України «Про Національну поліцію», розділу 2 пункту 1 підпунктів 1, 2 Правил етичної поведінки поліцейських, розділу ІV пункту 7 Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України та пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України, що проявилося у невиході на службу 22, 23 та 24 січня 2020 року ОСОБА_1 , відповідно до розділу 3 статті 13 пункту 3 підпункту 7 Дисциплінарного статуту звільнено із служби в поліції.
12. Відповідно до наказу ГУНП в Закарпатській області від 14 квітня 2020 року № 87 о/с, підполковника поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції УВП ГУНП в Закарпатській області, звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України), з 14 квітня 2020 року.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
13. Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року позовні вимоги задоволено.
13.1. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Закарпатській області від 14 квітня 2020 року № 901 "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності окремих працівників Ужгородського РВП та Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області" в частині притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.
13.2. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУНП в Закарпатській області від 14 квітня 2020 року № 87 о/с по особовому складу, в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
13.3. Поновлено ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Ужгородського районного відділення поліції Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області з 15 квітня 2020 року.
13.4. Стягнуто з ГУНП в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 177963,05 грн. з відрахуванням податків та зборів. 
14. Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем доказів про доведення до відома позивачеві наказу від 23 січня 2020 року № 26 о/с про відкликання його з чергової відпустки під час проведеного службового розслідування та до суду не надано. При цьому саме подання рапорту 20 січня 2020 року про дострокове відкликання позивача з відпустки, не означає обов`язок відповідача такий задовольнити та видати відповідний наказ про відкликання з чергової відпустки, оскільки відкликання є правом, а не обов`язком керівника, у зв`язку з чим приступити до виконання своїх службових обов`язків було можливим лише виключно після видачі наказу та доведення такого наказу до відома позивача.
Суд першої інстанції зазначив, що позивач міг очікувати видання наказу (міг сподіватися на видання такого наказу) щодо його відкликання що найбільше до 22 січня 2020 року включно, водночас судом встановлено, що рапорт позивача про його відкликання станом на 22 січня 2020 року не був реалізований.
Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що ГУНП в Закарпатській області не доведено обґрунтованість застосованого до позивача виду дисциплінарного стягнення та подальше звільнення його зі служби.
15. Восьмий апеляційний адміністративний суд постановою від 14 червня 2022 року скасував рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року та прийняв нову постанову, якою в позові відмовив.
16. Таке своє рішення суд апеляційної інстанції мотивував тим, що позивач, подавши рапорт про відкликання з відпустки з 22 січня 2020 року, не вийшов на роботу в зазначений день щоб ознайомитись з наказом, а відтак суд констатував безпідставність доводів позивача про те, що наказ ГУНП в Закарпатській області від 23 січня 2020 року № 26 о/с не був своєчасно доведений до його відома. Крім того, у поясненні від 06 квітня 2020 року ОСОБА_1 зазначав, що 22 січня 2020 року був відкликаний з відпустки і вийшов на роботу, де знаходився до 27 січня 2020 року.
Враховуючи, що в матеріалах справи відсутня належна довідка, яка б підтверджувала непрацездатність чи поважність причини відсутності ОСОБА_1 на роботі 22, 23 та 24 січня 2020 року, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваних наказів про звільнення позивача із займаної посади.
IV. Касаційне оскарження 
17. Позивач подав касаційну скаргу на вказане судове рішення з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої, підпунктом  "в" пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Так, автор скарги наголошує на відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме частини одинадцятої статті 93 Закону України «Про Національну поліцію».
18. Верховний Суд ухвалою від 03 серпня 2022 року відкрив касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
19. Представник відповідача подав відзив на касаційну скаргу, в якому, наполягаючи на безпідставності останньої, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
20. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
21. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
22. Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права і обов`язки регулюється Законом України "Про Національну поліцію" та Дисциплінарним статутом.
23. Визначення службової дисципліни міститься у статті 1 Дисциплінарного статуту та означає дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
24. За змістом частини другої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
25. Частиною першою статті 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
26. При цьому дисциплінарним проступком в розумінні статті 12 Дисциплінарного статуту визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
27. Нормами частини третьої статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.
28. В силу частин другої, третьої та десятої статті 14 Дисциплінарного статуту визначено, що службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків. Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення. Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
29. Так, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року № 893 зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за № 1355/32807, затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі - Порядок № 893).
30. Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку № 893 підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
31. Статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено основні обов`язки поліцейського, а саме: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
32. За правилами встановленими статтею 19 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону у разі вчинення протиправних діянь. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
33. В силу статті 21 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше одного місяця з дня виявлення дисциплінарного проступку і не пізніше шести місяців з дня його вчинення шляхом видання дисциплінарного наказу.
У разі проведення службового розслідування за фактом вчинення дисциплінарного проступку днем його виявлення вважається день затвердження висновку за результатами службового розслідування.
Перебування поліцейського на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) чи у відпустці не перешкоджає застосуванню до нього дисциплінарного стягнення.
34. Відповідно до частини першої статті 92 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом.
35. При цьому частиною другою статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.
36. Відкликання поліцейського із чергової відпустки згідно з приписами частини одинадцятої статті 93 Закону України "Про Національну поліцію", як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції.
За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
37. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
38. Пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію"  поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, зокрема, у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
VI. Позиція Верховного Суду
39. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про те, чи є порушення службової дисципліни грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.
40. З матеріалів справи вбачається, що підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності слугувала безпідставна відсутність на службі.
41. Слід зазначити, що пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.
Прогулом без поважних причин вважається полишення роботи без відповідного попередження роботодавця в установленому порядку про розірвання трудового договору або залишення роботи до закінчення строку попередження без згоди на це роботодавця, якщо такий договір укладено на невизначений строк; залишення без поважних причин особою, з якою укладено строковий трудовий договір, роботи до закінчення строку трудового договору; самовільне залишення молодим спеціалістом (молодим робітником) роботи, на яку його направили після закінчення відповідного навчального закладу, до закінчення строку обов`язкового відпрацювання; самовільне використання без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки тощо. Не може вважатися прогулом відсутність працівника на робочому місці за умови, що він присутній на підприємстві. Якщо працівник не залишив місця розташування підприємства, його не можна звільнити за прогул. До такого працівника можуть застосовуватися інші види дисциплінарного або громадського стягнення чи впливу.
42. Отже у справі, що розглядається, суди повинні були встановити чи мало місце відсутність позивача на службі, що зумовить певні правові наслідки, а у разі наявності - чи підтверджується відсутність позивача на службі поважними причинами, зокрема, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.
43. З оскаржуваних наказів висновується, що позивача звільнено із займаної посади за пунктом 6 частини першої статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" та у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення, який передбачений Дисциплінарним статутом та пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України. 
44. У постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 712/9213/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільним використанням без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишенням роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу).
45. Згідно з частиною третьою статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.
46. Статтею 139 КЗпП України визначено обов`язок працівників працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
47. Разом з цим основні обов`язки поліцейського передбачені статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", а також статтею 1 Дисциплінарного статуту.
48. Вчинення поліцейським порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку, слугує підставою для накладення дисциплінарного стягнення, якому передує службове розслідування.
49. Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що службовому розслідуванню передував рапорт начальника Ужгородського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області Ребрей В. В. від 28 березня 2020 року, в якому повідомив про відсутність на робочих місцях підлеглих працівників, в тому числі ОСОБА_1 з 01 січня 2020 року та просив призначити службове розслідування.
Згідно з висновком службового розслідування встановлено, що ОСОБА_1 22, 23 та 24 січня 2020 року повинен був перебувати на службі, однак безпідставно був відсутній, що свідчить про вчинення останнім дисциплінарного проступку та грубе порушення вимог Дисциплінарного статуту, Закону України «Про Національну поліцію», Правил етичної поведінки поліцейських та КЗпП України.
Разом з цим установлено, що наказом начальника ГУНП в Закарпатській області від 28 грудня 2019 року № 286 о/с позивачу у період з 23 грудня 2019 року по 08 лютого 2020 року надано відпустку. В подальшому, 20 січня 2020 року позивачем подано на ім`я начальника ГУНП в Закарпатській області рапорт про відкликання його з чергової відпустки з 22 січня 2020 року, а відповідно до наказу начальника ГУНП в Закарпатській області від 23 січня 2020 року № 26 о/с відкликано ОСОБА_1 з відпустки, з 22 січня 2020 року.
50. Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутня належна довідка, яка б підтверджувала непрацездатність чи поважність причини відсутності ОСОБА_1 на роботі 22, 23 та 24 січня 2020 року. Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов висновку про правомірність оскаржуваних наказів про звільнення позивача.
51. Своєю чергою суд першої інстанції вказав, що відповідачем доказів про доведення до відома позивачеві наказу від 23 січня 2020 року № 26 о/с про відкликання його з чергової відпустки під час проведеного службового розслідування та до суду не надано.
52. Як зазначалось вище, наказом начальника ГУНП в Закарпатській області від 28 грудня 2019 року № 286 о/с позивачу у період з 23 грудня 2019 року по 08 лютого 2020 року надано відпустку.
53. 20 січня 2020 року позивачем подано на ім`я начальника ГУНП в Закарпатській області рапорт про відкликання його з чергової відпустки з 22 січня 2020 року.
54. Згідно з частиною восьмою статті 79 КЗпП України відкликання з щорічної відпустки допускається за згодою працівника лише для відвернення стихійного лиха, виробничої аварії або негайного усунення їх наслідків, для відвернення нещасних випадків, простою, загибелі або псування майна підприємства, установи, організації з додержанням вимог частини шостої цієї статті та в інших випадках, передбачених законодавством. У разі відкликання працівника з відпустки його працю оплачують з урахуванням тієї суми, що була нарахована на оплату невикористаної частини відпустки.
55. Вказана норма кореспондується з приписами статті 12 Закону України "Про відпустки".
56. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
57. Так, відповідно до частини одинадцятої статті 93 Закону України "Про Національну поліцію" відкликання поліцейського із чергової відпустки, як правило, забороняється. У разі крайньої необхідності відкликання із чергової відпустки може бути дозволено керівнику територіального органу поліції. За бажанням поліцейського невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік.
58. Відповідно до наказу начальника ГУНП в Закарпатській області від 23 січня 2020 року № 26 о/с відкликано ОСОБА_1 з відпустки, з 22 січня 2020 року.
59. Відповідно до частин першої, другої статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика.
За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
60. Наведене свідчить, що виконанню підлягає виданий наказ, який має бути доведеним до відома підлеглого.
61. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не довів належними й допустимими доказами повідомлення позивача про відкликання його з відпустки, а отже, немає правових підстав вважати про його свідоме невиконання вимог роботодавця та грубе порушення своїх трудових обов`язків.
62. Аналогічний підхід застосування частини восьмої статті 79 КЗпП України з приводу відкликання працівника з щорічної відпустки міститься у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 367/8110/15-ц.
63. Варто зазначити, що з огляду на приписи частини одинадцятої статті 93 Закону України "Про Національну поліцію", у справі, що розглядається, подання позивачем рапорту 20 січня 2020 року про дострокове відкликання його з відпустки, не означає обов`язок відповідача такий задовольнити та видати відповідний наказ про відкликання з чергової відпустки, оскільки таке відкликання має місце у разі крайньої необхідності.
64. Верховний Суд звертає увагу, що 22 січня 2020 року позивача було відкликано з щорічної основної оплачуваної відпустки, при цьому, сам наказ № 26 о/с про відкликання ОСОБА_1 з відпустки видано ГУНП в Закарпатській області 23 січня 2020 року, тобто пізніше ніж дата, з якої відкликається поліцейський.
65. З наведеного висновується, що станом на 22 січня 2020 року до відома позивача не могло бути доведено наказу про його відкликання з чергової відпустки, оскільки такого наказу не було, та як наслідок, відсутність правових підстав для виходу позивача на службу з 22 січня 2020 року.
66. Приписами частин другої, сьомої статті 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що наказ, прийнятий на основі Конституції та законів України і спрямований на їх виконання, віддається (видається) керівником під час провадження ним управлінської діяльності з метою виконання покладених на нього завдань та здійснення функцій відповідно до наданих повноважень.
Наказ, відданий (виданий) з порушенням вимог закону або з перевищенням повноважень, є недійсним та підлягає скасуванню прямим керівником.
67. За такого правового врегулювання та обставин справи, Верховний Суд прийшов до висновку, що відсутність належного повідомлення позивача про видання наказу щодо його відкликання з чергової відпустки фактично унеможливлює виконання позивачем свого обов`язку щодо негайного повідомлення про неможливість виконання такого наказу безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.
68. Отже суд першої інстанції цілком правомірно задовольнив позовні вимоги.
69. Восьмий апеляційний адміністративний суд, неправильно застосувавши норми матеріального права, помилково скасував рішення суду першої інстанції.
70. З огляду на викладене та, зважаючи на приписи статті 352 КАС України, постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року підлягає скасуванню, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року - залишенню в силі.
Керуючись статтями 260, 341, 344, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2.          Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 червня 2022 року у справі № 260/1739/20 скасувати.
3.          Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 01 жовтня 2021 року у справі № 260/1739/20 залишити в силі.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          М. І. Смокович 
Судді                                                                                                    О. В. Кашпур
                                                                                                                        Н. В. Шевцова