Справа № 133/1747/22
Провадження № 22-ц/801/1817/2022
Категорія: 80
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Панасюк О. С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року	Справа № 133/1747/22	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),
суддів Берегового О. Ю., Сала Т. Б.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області у складі судді Кучерук І. М. від 30 серпня 2022 року про повернення позовної заяви у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Козятинської дитячої музичної школи, Відділу культури Козятинської міської ради, Козятинської міської ради, Державної казначейської служби України про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, 

встановив:

       У серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цим позовом, за яким просила визнати протиправним та скасувати наказ директора Козятинської дитячої музичної школи № 9-К від 08 листопада 2021 року про відсторонення її від роботи; стягнути з Козятинської дитячої музичної школи, Відділу культури Козятинської міської ради, Козятинської міської ради, Державної казначейської служби України солідарно на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 12368 грн 55 к. та 14017 грн 76 к. у відшкодування моральної шкоди.
       Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 серпня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано ОСОБА_1 строк для усунення недоліків.
       Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовна заява подана з порушенням вимог Цивільного процесуального кодексу (далі – ЦПК України), зокрема в порушення пунктів 2, 4 частини третьої статті 175 ЦПК України ОСОБА_1 не зазначила ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України Козятинської дитячої музичної школи, а також зміст позовних вимог до співвідповідача. Також не уточнила хто саме є відповідачем у справі. Надані позивачкою письмові докази не засвідчені у передбаченому законом порядку, тому що відсутня дата їх засвідчення, що є порушенням частини 5 статті 95 ЦПК України. Крім того з урахуванням наданої квитанції про сплату судового збору у розмірі 1816 грн 00 к. ОСОБА_1 необхідно доплатити 168 грн 80 к. судового збору. 
       В межах строку, встановленого судом, ОСОБА_1 подала позовну заяву в новій редакції з доданими документами та квитанцією про сплату судового збору.
       Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30 серпня 2022 року позовну заяву повернуто особі, яка її подала.
       Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що вимоги ухвали від 17 серпня 2022 року про залишення позовної заяви без руху в частині зазначення змісту позовних вимог до співвідповідача ОСОБА_1  не виконано, тому позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню позивачу на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30 серпня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, установлені статтями 6, 13 та 53 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Формальною підставою повернення судом її позовної заяви є не зазначення змісту позовних вимог до співвідповідача Державної казначейської служби України, до повноважень якої належить за рішенням суду стягнути заявлену моральну та майнову шкоду з відповідачів. 
       Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
       Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.
       Частиною першою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Повертаючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ухвали від 17 серпня 2022 року про залишення позовної заяви без руху в частині зазначення змісту позовних вимог до співвідповідача ОСОБА_1  не виконано, тому позовна заява вважається неподаною та підлягає поверненню позивачу на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.
       З такими висновками погодитися не можна з огляду на таке.
       Положення статті 185 ЦПК України щодо повернення позовної заяви застосовуються у тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків.
       За змістом цієї норми закону повернення позовної заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилась від виконання вимог, вказаних в ухвалі. 
       Як видно з матеріалів справи, на виконання вимог ухвали Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 серпня 2022 року в межах строку, встановленого судом, ОСОБА_1 подала позовну заяву в новій редакції з доданими документами та квитанцією про сплату судового збору.
       Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
       Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Rada Cavanilles v. Spain», § 49, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1998 року).
       Згідно з частиною другою статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом, зокрема, з ініціативи суду.
       Законодавець не покладає на суд обов`язок продовжити строк на усунення недоліків у разі усунення недоліків позовної заяви частково. При цьому вказані процесуальні правові приписи не позбавляють суд права в разі усунення недоліків не в повному обсязі постановити ухвалу, якою продовжити строк для усунення недоліків позовної заяви.
       Таким чином суд першої інстанції з урахуванням часткового усунення недоліків, вказаних в ухвалі Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 17 серпня 2022 року, не був позбавлений права і можливості продовжити строк для усунення недоліків позовної заяви, прийняв передчасне рішення про визнання позовної заяви неподаною та повернення її позивачці на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.
       Крім того апеляційний суд звертає увагу, що визначення предмета позову та осіб, які мають за ним відповідати є виключною компетенцією позивача (частина перша статті 13 ЦПК України).
       Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів – зміст позовних вимог щодо кожного з них.
       Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у частині другій статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
       У трудових правовідносинах способами захисту незаконно звільненого (відстороненого) працівника є, зокрема, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України)) та відшкодування моральної шкоди (стаття 237-1 КЗпП України).
       Згідно з частиною першою статті 509 ЦПК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       Відповідно до частини другої статті 510 ЦК України у зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб.
       Солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання (стаття 541 ЦК України).
       У позовній заяві позивачка заявила вимогу про солідарне стягнення з усіх відповідачів, зазначених нею у позові, на її користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 12368 грн 55 к. та 14017 грн 76 к. у відшкодування моральної шкоди.
       Тобто висновок суду про незазначення змісту позовних вимог до співвідповідача не відповідає дійсності, а є формальною підставою повернення позовної заяви, спрямованою на штучне створення перешкод ОСОБА_1 у доступі до правосуддя, що є неприпустимим з огляду на порушення змісту установленого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод права на справедливий суд та приписів частини першої статті 2 ЦПК України, якою завданням цивільного судочинства, яким повинні керуватися суд та учасники судового процесу і яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі, визначено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
       Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
       За таких обставин ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
       Керуючись статтями 367, 369, 374, 381 – 383 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 30 серпня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

       Головуючий                                                        О. С. Панасюк

       Судді:                                                                О. Ю. Береговий 
               
                                                                               Т. Б. Сало