Справа № 161/7432/22 	Головуючий у 1 інстанції: Пахолюк А. М. 	
Провадження № 22-ц/802/940/22  Категорія: 84 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
09 листопада 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,
з участю секретаря судового засідання – Трикош Н. І.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2022 року,

                                          В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що він є учасником бойових дій та інвалідом війни ІІІ групи, у зв`язку з чим 06 січня 2021 року він звернувся до Луцької міської ради із заявою про взяття його на квартирний облік, як особу, що потребує поліпшення житлових умов, оскільки на даний час немає власного житла, проживає разом із дружиною у частині будинку, що належить батькові останньої ОСОБА_1 .
Позивач зазначав, що на свою заяву 15 вересня 2021 року отримав повідомлення від відповідача Виконавчого комітету Луцької міської ради, яким у взятті його на квартирний облік було відмовлено з тих підстав, що його забезпечено житловою площею по нормі.
Вважає таке рішення відповідача протиправним та таким що підлягає скасуванню, оскільки він має право на першочергове отримання житла, як інвалід війни, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_3 просив суд визнати протиправним та скасувати відмову відповідача Виконавчого комітету Луцької міської ради від 15 вересня 2021 року № 6.4-7/1211/2021 щодо не взяття його на облік для отримання державного житла при Виконавчому комітеті Луцької міської ради, зобов`язати відповідача прийняти його на квартирний облік для одержання державного житла відповідно до його заяви від 06 січня 2021 року про взяття на квартирний облік для отримання державного житла при Виконавчому комітеті Луцької міської ради.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки судом не було враховано тієї обставини, що він не є членом сім`ї власника будинку у якому на даний час зареєстрований, а площа кімнати у якій він із дружиною проживають становить лише 11,9 кв. м, тобто менше норми, яка становить 6 кв. м на одну особу. Тому вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні його позову.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Виконавчий комітет Луцької міської ради просив апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 зареєстрований та проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своєю дружиною ОСОБА_4 (а.с.36). Зазначений житловий будинок загальною площею 97,7 кв. м, житловою площею 63,9 кв. м, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , який є батьком дружини позивача (а.с.34). Згідно інформації про осіб, які задекларували або зареєстрували своє місце проживання (перебування) в житлі, станом на 13 липня 2022 року у вказаному житловому будинку зареєстровані 4 особи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 є учасником бойових дій, особою з інвалідністю ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченнями серії НОМЕР_1 від 12 жовтня 2015 року та серії НОМЕР_2 від 13 жовтня 2021 року (термін дії до 01 жовтня 2013 року) та відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на пільги, як «інвалід війни 3 групи» (а.с.9-10).
Судом також встановлено, що 06 січня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Луцької міської ради із заявою про взяття його на квартирний облік, як особу, що потребує поліпшення житлових умов, з тих підстав, що він є інвалідом війни ІІІ групи, не має власного житла, проживає разом з дружиною у частині будинку, що належить батькові останньої.
Як слідує з відповіді відповідача Виконавчого комітету Луцької міської ради № 6.4-7/1211/2021 від 15 вересня 2021 року, позивачу ОСОБА_3 у взятті на квартирний облік було відмовлено, оскільки він забезпечений жилою площею по нормі (а.с.7).
Статтями 15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права, зокрема шляхом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Пунктом 18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що інваліди війни та прирівняні до них особи мають пільги на позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.
Відповідно до ст. 31 ЖК УРСР громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому законодавством України, цим Кодексом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до ст. 46 ЖК УРСР поза чергою жиле приміщення надається особам з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення.
Статтею 38 ЖК УРСР визначено, що порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється відповідним законодавством.
Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання, врегульовано Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, з подальшими змінами та доповненнями (далі - Правила).
Пунктом 8 Правил визначено, що квартирний облік здійснюється, як правило, за місцем проживання громадян у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.
Згідно з п. 13 Правил на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, а саме: 1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами; 2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам. Перелік випадків, коли жилі будинки (жилі приміщення) вважаються такими, що не відповідають санітарним і технічним вимогам, визначається Міністерством житлово-комунального господарства УРСР, Міністерством охорони здоров`я УРСР і Держбудом УРСР; 3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується Міністерством охорони здоров`я УРСР за погодженням з Українською республіканською радою професійних спілок. Порядок видачі медичних висновків зазначеним хворим встановлюється Міністерством охорони здоров`я УРСР; 4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів; 5) які проживають не менше 5 років за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності; 6) які проживають у гуртожитках; 7) які проживають в одній кімнаті по дві і більше сім`ї, незалежно від родинних відносин, або особи різної статі, старші за 9 років, крім подружжя (в тому числі якщо займане ними жиле приміщення складається більш як з однієї кімнати); 8) внутрішньо переміщені особи з числа учасників бойових дій відповідно до пунктів 19 - 21 ч.1 ст. 6 та осіб з інвалідністю внаслідок війни, визначених у пунктах 10 - 14 ч.2 ст. 7, та членів їх сімей, а також членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, визначених абзацами першим та четвертим п. 1 ст. 10, членів сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, визначених у ст. 10-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Такими, що потребують поліпшення житлових умов, визнаються також громадяни, які проживають у комунальних чи невпорядкованих стосовно умов даного населеного пункту квартирах, зокрема, особи, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни (п. 14 Правил).
Відповідно до п. 15 Правил на квартирний облік беруться потребуючі поліпшення житлових умов громадяни, які постійно проживають, а також мають реєстрацію місця проживання у даному населеному пункті. Виконавчі комітети разом з радами профспілок можуть установлювати тривалість часу постійного проживання громадян у даному населеному пункті, необхідну для взяття на квартирний облік. Громадяни, які користуються правом першочергового і позачергового одержання жилих приміщень, беруться на квартирний облік при наявності передбачених Правилами підстав, незалежно від тривалості проживання у даному населеному пункті.
Заява про взяття на квартирний облік подається відповідно виконавчому комітету сільської, селищної, міської ради, сільському голові (у разі, коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) за місцем проживання громадян та адміністрації підприємства, установи, організації чи органу або іншому громадському об`єднанню (організації) за місцем їх роботи (п. 18 Правил).
Крім того, п. 4 постанови Виконавчого комітету Волинської обласної ради народних депутатів, президії Волинської обласної ради професійних спілок «Про правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» від 10 січня 1985 року № 6 мінімальну норму жилої площі у м. Луцьку встановлено у розмірі 6 кв. м на кожного члена сім`ї.
Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей (ст. 150 ЖК УРСР).
Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Крім того, за змістом зазначених правових норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 зареєстрований у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , разом із своєю дружиною ОСОБА_4 та ще двома членами сім`ї, який належить на праві власності батькові дружини ОСОБА_1 . Загальна площа вказаного житлового будинку становить 97,7 кв. м, житлова площа 63,9 кв. м (а.с.34-37). Оскільки на кожного члена сім`ї власника житлового будинку припадає 15,97 кв. м житлової площі, тому позивач ОСОБА_3 , як учасник бойових дій та інвалід війни ІІІ групи, користуючись пільгами, передбаченими Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», не є особою, яка потребує поліпшення житлових умов як це передбачають пункти 13, 14 розділу ІІ Правил, оскільки він забезпечений жилою площею не нижче за рівень, визначений постановою Виконавчого комітету Волинської обласної ради, як член сім`ї власника житлового будинку. З огляду на вказані обставини суд обґрунтовано вважав, що положення п. 18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у цьому випадку не застосовуються щодо позивача.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивач ОСОБА_3 всупереч наведеним нормам процесуального права не довів та не надав доказів на підтвердження тієї обставини, що він відповідно до п. 18 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є особою, яка потребує поліпшення житлових умов, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність заявленого ОСОБА_3 позову.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 є законним та обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги про те, що у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , крім зареєстрованих членів сім`ї, також проживає сестра дружини з двома неповнолітніми дітьми, а тому позивач є особою, яка потребує поліпшення житлових умов, не заслуговують на увагу, оскільки на підтвердження зазначеної обставини позивачем жодних належних та допустимих доказів не надано.
Також позивач, який користується пільгами щодо першочергового забезпечення жилою площею як учасник бойових дій та особа з інвалідністю внаслідок війни, повинен довести, що потребує поліпшення житлових умов, зокрема забезпечення жилою площею, розмір якої є меншим встановленого законодавством рівня (визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок). Таких доказів позивачем не надано.
Як встановлено судом, відповідач Виконавчий комітет Луцької міської ради при прийнятті рішення про відмову ОСОБА_3 у взятті на квартирний облік, як особу, яка потребує поліпшення житлових умов, діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, є подібними доводам, які викладені у позовній заяві, мотивована відповідь на які надана судом першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.  
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
                                     У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 серпня 2022 року у цій справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: