28.09.22
22-ц/812/726/22
  
МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 484/1506/21
Провадження № 22-ц/812/726/22
 
П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
28 вересня 2022 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :
головуючого – Темнікової В.І.,
суддів – Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В.,
із секретарем судового засідання – Стрілець К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Мельничука О.В. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди земельної частки (паю), -
В С Т А Н О В И В :
В квітні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про розірвання договору оренди земельної частки (паю), укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та зареєстрованого у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Кам`янобалківської сільської ради 23.04.2007 року за №646.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15 лютого 2017 року державним нотаріусом Другої Первомайської державної нотаріальної контори, є власником земельних ділянок: площею 1,4503 га, кадастровий номер 4825481800:01:000:1224; площею 2,6893 га, кадастровий номер 4825481800:01:000:1225, які розташовані в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, які він отримав у спадок після смерті своєї матері – ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
23 квітня 2007 року між спадкодавцем ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» було укладено договір оренди двох земельних ділянок (паїв) 4,78 умовних кадастрових га терміном на 50 років. 
Після отримання земельних ділянок у спадщину і документів про виділ цих земельних ділянок на місцевості, позивач повідомив відповідача про зміну власника землі та підстави набуття права власності на них, оскільки успадкував не тільки майно, а і права спадкодавця, в тому числі право на отримання орендної плати за укладеним договором. Однак позивача в усній формі було повідомлено, що ТОВ «Агрофірма Корнацьких» придбала землю в ОСОБА_3 та не має наміру її повертати та сплачувати орендну плату.
Позивач зазначає, що відповідач умови договору не виконує та протягом тривалого часу не сплачує орендну плату, передбачену договором, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків.
Посилаючись на суттєві порушення орендарем взятих на себе зобов`язань щодо виплати орендної плати, відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», позивач просив про розірвання договору оренди.
22 липня 2021 року позивач через свого представника звернувся до суду з уточненою позовною заявою, в якій просив розірвати договір оренди земельної частки (паю), який було укладено між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та зареєстровано 23.04.2007 року у Книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області за №346. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
Уточнена позовна заява додатково мотивована ще й тим, що відповідач уклав договір оренди земельних ділянок з власником сертифікатів на право на земельну частку(пай) ОСОБА_2 . Вказані сертифікати були дійсними до моменту виділення в натурі земельних ділянок та отримання їх власником інших правовстановлювальних документів, після чого договір оренди підлягав переукладенню, тобто на даний час відповідач використовує земельні ділянки безпідставно. Таким чином позивач не може реалізувати свої права власника земельних ділянок, оскільки вони утримуються відповідачем без всякої правової підстави.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2022 року позов задоволено, розірвано Договір оренди земельної частки (паю), укладений 01.01.2007 між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» та зареєстрований 23.04.2007 у Книзі реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді Первомайського району Миколаївської області за № 346, а також стягнуто з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» на користь ОСОБА_1 суму понесених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Агрофірма Корнацьких» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на не відповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі не погоджується з висновком суду про те, що відповідач відмовився переукласти договір оренди землі та починаючи з 2017 року і дотепер позивачу орендну плату не виплатив. Даний висновок суду першої інстанції на думку апелянта є помилковим, оскільки відповідно до ст. 31 «Про оренду землі» особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом одного місяця з дня державної реєстрації права власності на неї зобов`язана повідомити про це орендаря в порядку, передбаченому ст. 148-1 Земельного кодексу України, відповідно до якої особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.
Проте, позивачем у встановлені законом строки, вимоги ч. 3 ст. 148-1 Земельного кодексу України виконані не були. Будь-яких належних та допустимих доказів виконання вказаних вимог, які б підтверджували належне звернення до ТОВ «Агрофірма Корнацьких» позивачем суду не надано. 
В той же час, згідно вимог податкового законодавства та правила бухгалтерського обліку, підстави для нарахування та сплати орендної плати та податку на доходи фізичних осіб стосовно особи, яка не є стороною договору, та ідентифікаційній код якої невідомий, відсутні.
Таким чином, оскільки позивач не повідомив свій ідентифікаційний код, то виплатити йому будь-яку грошову винагороду технічно та юридично є неможливим.
Відповідно до загального правила заміни сторони у зобов`язанні, встановленого приписом ч.ч. 1-2 ст. 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. 
Відповідно до ч.1 ст.613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо (він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
3 огляду на викладене, апелянт вважає, що був позбавлений можливості самостійно здійснити виплату орендної плати за договором оренди землі від 23.04.2007 року, зареєстрованого за №346 за останні роки. При цьому, зазначає, що на виконання умов договору оренди землі земельної частки (паю) від 23.04.2007 року зареєстрованого за №346 регулярно нараховувалась орендна плата та сплачувались відповідні податки, що підтверджується Довідкою, яка наявна в матеріалах справи. Більш того, позивачу неодноразово телефонували щодо отримання ним орендної плати, згідно оскаржуваного Договору оренди земельної частки (паю), проте щоразу позивач відмовлявся, оскільки за порадами третіх осіб це свідчило б про виконання обов`язку апелянтом.
У зв`язку з цим, на думку апелянта, позивачем здійснювалися дії щодо формального порушення відповідачем пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України.
Щодо переукладання Договору оренди земельної частки (паю), укладеного 01.01.2007р. між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», апелянт зазначає, що матеріали даної справи не містять жодного належного та допустимого доказу щодо пропозиції позивача до переукладання оскаржуваного Договору оренди земельної частки (паю) та відмови відповідача прийняття даної пропозиції. Більш того, питання переукладання оскаржуваного договору не було предметом розгляду даної справи. 
Таким чином, апелянт вважає, що затримка із виплати орендної плати зумовлена діями самого позивача, який створив перешкоди для належного виконання орендарем обов`язку зі сплати орендної плати. 
Проте, судом першої інстанції зазначене та висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2022 року по справі №233/3676/19, до уваги взято не було що вплинуло на прийняття необґрунтованого рішення.
Також апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам статей 263, 265 ЦПК України.
Позивач правом надати відзив на апеляційну скаргу не скористалася.
В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).
Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач переукласти договір оренди землі відмовився та починаючи з 2017 року і дотепер позивачу орендну плату не виплатив, отже, позивачем доведено факт систематичної несплати відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою згідно договору оренди, що є підставою для розірвання договору оренди. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного. 
Так, приймаючи рішення у справі суд виходив з того, що 01 січня 2007 року між ОСОБА_2 (матір`ю позивача) та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» був укладений Договір оренди земельної частки (паю) строком на 50 років з 01 січня 2007 року до 31 грудня 2056 року, який зареєстрований 23.04.2007 у Книзі реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді за № 346 (а.с. 12).
На виконання умов вказаного Договору матір позивача ОСОБА_2 передала, а відповідач прийняв в оренду земельну частку (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових га, вартістю 40662 грн 94 коп, яка розміщена в межах земельної ділянки, закріпленої кадастровим планом земельних часток (паїв).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.
Після її смерті позивач отримав у спадок земельні ділянки: площею 1,4503 га, кадастровий номер 4825481800:01:000:1224; та площею 2,6893 га, кадастровий номер 4825481800:01:000:1225, які розташовані в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Дане підтверджується Свідоцтвами про право на спадщину законом від 15 лютого 2017 року (а.с.9,10).
Відповідно до п.2.2 Договору за користування вказаною в Договорі земельною часткою орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату у грошовій формі (в розрахунку на одну земельну частку) у розмірі 2 (два) відсотки від грошової оцінки земельної частки (паю), яка передається орендодавцем в користування орендарю, що в грошовому вигляді складає 813 грн 59 коп. Орендна плата має сплачуватись протягом дії Договору, але не пізніш як до 26 грудня року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Розмір платежів за окремими формами оплати може щороку погоджуватись між сторонами шляхом внесення змін або доповнень до цього Договору. Згідно п.3 Договору Орендар зобов`язується своєчасно сплачувати орендну плату, визначену у Договорі.
Відповідно до п. 2.3 Договору він може бути припинений у будь-який час, але за взаємної згоди сторін. Припинення Договору (в тому числі і дострокове) в будь-якому випадку здійснюється після закінчення сільськогосподарського року, в якому відбувається припинення договору, та збору Орендарем вирощеної на цій земельній ділянці сільськогосподарської продукції. Сторони не мають права відмовитись від виконання умов цього Договору в односторонньому порядку. За Орендодавцем зберігаються всі права розпорядження земельною часткою (паєм). В разі переходу права власності до інших осіб Договір оренди зберігає чинність для нового власника. Після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику земельної частки (паю) сторони зобов`язані переукласти договір оренди землі відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору допускається лише в порядку та на умовах, визначених цим Договором. У випадку виділення в натурі (на місцевості) належної Орендодавцю земельної частки (паю) цей Договір зберігає чинність та його умови діють протягом усього терміну до переукладення сторонами договору оренди землі відповідно до виданого Орендодавцю державного акту на право власності на землю. 
Земельні ділянки: площею 1,4503 га, кадастровий номер 4825481800:01:000:1224; площею 2,6893 га, кадастровий номер 4825481800:01:000:1225, які розташовані в межах території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, були виділені позивачу в натурі (на місцевості) після оформлення ним спадщини після смерті його матері ОСОБА_2 . Право власності позивача на вказані земельні ділянки підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №80379207 від 15.02.2017 (а.с.7).
На даний час земельні ділянки знаходяться у використанні та обробітку в ТОВ «Агрофірма Корнацьких» (довідка – а.с. 6). Дане не заперечувалось і представником відповідача у відзиві.
Відповідач переукласти договір оренди землі відмовився та починаючи з 2017 року і дотепер позивачу орендну плату не виплатив.
Таким чином, суд вважав встановленим, що відповідачем не проводився розрахунок по орендній платі з позивачем за Договором оренди земельної ділянки (паю) від 01.01.2007 року, зареєстрованим 23.04.2007 за №346.
Також суд виходив з того, шо дослідженими доказами встановлена систематичність не виконання відповідачем належним чином умов оспорюваного договору оренди землі, починаючи з 2017 року дотепер. Доказів щодо узгодження з орендодавцем інших розмірів розрахунку по орендній платі відповідачем не надано. 
Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач довів систематичність несплати орендної плати відповідачем, що є підставою для розірвання договору оренди землі, що, в свою чергу, тягне припинення дії договору оренди землі.
Переглядаючи рішення в межах доводів апеляційної скарги, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи юридичну природу спірних  правовідносин і закон, який їх регулює, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 792 ЦК України передбачено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема Земельним кодексом України та Законом України «Про оренду землі». 
Згідно з частиною першою статті 6, статті 35 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
Частина 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» визначає, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.
Відповідно до частин першої, третьої статті 148-1 ЗК України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.
Особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку.
Отже, законом встановлено обов`язок особи у разі набуття права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді на підставі чинного договору оренди землі, повідомити орендаря про факт переходу права власності на земельну ділянку, а також надати інформацію, що дозволить орендарю виконувати обов`язок зі сплати орендної плати, а також інші умови договору.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки).
При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто неналежне виконання умов договору як і невиконання, також є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Саме про таке застосування зазначених норм права йде мова в висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеному в постанові від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).
Отже, за загальним правилом у разі наявності вини орендаря у систематичній несплаті орендної плати (два та більше випадки) орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди землі.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно з частиною першою статті 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Відповідно до наведених правових норм доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати подати докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування.
Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у разі його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим чи, навпаки, як це має місце при використанні презумпції, - існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Позивачем не було долучено до матеріалів справи докази, що підтверджували б факт виконання ним законодавчо визначного обов`язку, а відповідач заперечує факт належного повідомлення орендаря про зміну власника спірної земельної ділянки і надання ним даних щодо платіжних реквізитів. 
Позивач взагалі не обґрунтовував свої вимоги тим, що направляв відповідачу будь-який лист зі змістом, зазначеним в ч.3 ст. 148-1 ЗК України, а в уточненій позовній заяві зазначив, що просив повідомляти йому про наявність коштів по телефону.
Згідно довідки від 01.07.2021р. відповідач нараховував орендну плату протягом 2017-2020 років.
Наданий відповідачем лист від 25 березня 2021 року на ім`я матері позивача лише вказує на ту обставину, що відповідач визнає факт відсутності у нього інформації про зміну власника земельної ділянки і містить пропозицію орендодавцю надати належні реквізити для подальшого перерахування належної ОСОБА_2 орендної плати (а. с. 34). 
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач дійсно допустив затримку у виплаті орендної плати, однак, зазначені обставини викликані діями орендаря, який створив перешкоди для належного виконання орендодавцем обов`язку по платі орендної плати.
Приймаючи остаточне рішення у справі колегія суддів враховує також правовий висновок Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладений в постанові від 30 червня 2020р. у справі № 545/262/18.
Відсутні в матеріалах справи також належні та допустимі докази відмови відповідача від переукладення договору оренди земельних ділянок з позивачем.
В той же час, слід зазначити, що відповідно до п. 2.3 Договору оренди в разі переходу права власності до інших осіб Договір оренди зберігає чинність для нового власника. Після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки власнику земельної частки (паю) сторони зобов`язані переукласти договір оренди землі відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку на тих самих умовах, що і раніше укладений і може бути змінений лише за згодою сторін. Припинення дії договору допускається лише в порядку та на умовах, визначених цим Договором. У випадку виділення в натурі (на місцевості) належної Орендодавцю земельної частки (паю) цей Договір зберігає чинність та його умови діють протягом усього терміну до переукладення сторонами договору оренди землі відповідно до виданого Орендодавцю державного акту на право власності на землю. 
Отже, не переукладення договору оренди з урахуванням конкретних обставин справи, не є підставою для розірвання договору оренди, а ствердження позивача про те, що земельні ділянки утримуються відповідачем без всякої правової підстави не відповідає матеріалам справи.
При цьому колегія суддів вважає необхідним врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2022 року по справі №233/3676/19.
З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваного рішення із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,- 
П О С Т А Н О В И Л А: 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» задовольнити. 
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про розірвання Договору оренди земельної частки (паю), укладеного 01 січня 2007 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агрофірма Корнацьких», зареєстрованого 23 квітня 2007року у Книзі реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Кам`янобалківській сільській раді Первомайського району Миколаївської області за № 346, - відмовити.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий
Судді

Повний текст постанови складено 29 вересня 2022 року