ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року 
м. Київ
справа №2а-2193/09/1570
адміністративне провадження №К/990/10327/22  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Рибачука А.І., Стеценка С.Г., розглянувши у письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом Громадської організації "Одеська обласна організація всеукраїнської спілки автомобілістів" до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України, за участю особи, яка брала участь у справі - Громадська організація "Всеукраїнська спілка автомобілістів", про скасування наказу та зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою Громадської організації "Одеська обласна організація автомобілістів" на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Градовського Ю.М., Кравченко К.В., Шеметенко Л.П. від 09.03.2022,
УСТАНОВИВ:
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1.          У грудні 2008 року Громадська організація "Одеська обласна організація всеукраїнської спілки автомобілістів" (далі також ГО "ООО ВСА", позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України (далі також ГУЮ в Одеській області, відповідач) у якому просила:
1)          скасувати наказ Головного Управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України за №561-о/д від 20.10.2008 (далі також спірний, оскаржуваний наказ);
2)          зобов`язати Головне Управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України зареєструвати нову редакцію Статуту ГО "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів", затверджену постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008.
2.          В обґрунтуванні вимог позову зазначалось, що постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008 була затверджена нова редакція Статуту ГО "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів". У відповідності до вимог Закону України "Про об`єднання громадян" цей Статут разом з усіма необхідними документами був поданий відповідачу для здійснення відповідної реєстрації.
3.          Проте, оскаржуваним у цій справі наказом відповідача було відмовлено у реєстрації нової редакції Статуту, у зв`язку з його невідповідністю діючому законодавству.
4.          Позивач наполягав, що спірний наказ є неправомірним та протиправним, оскільки нова редакція Статуту ГО "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів", на його переконання, відповідає діючому законодавству, а невідповідність цього Статуту статутним документам іншого громадського об`єднання, яке не має ніякого відношення до ГО "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів", не може бути підставою для відмови у реєстрації змін в статутні документи позивача.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
5.          Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 позов задоволено, а саме:
3)          скасовано наказ Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України №561-о/д від 20.10.2008; 
4)          зобов`язано Головне управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України зареєструвати нову редакцію Статуту ГО "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів", затверджену постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008.
6.          Не погоджуючись із вищевказаною постановою, ГО "Всеукраїнська спілка автомобілістів" (далі також ГО "ВСА") у липні 2021 року подала апеляційну скаргу, в якій просила постанову суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні вимог відмовити у повному обсязі.
7.          Разом із апеляційною скаргою ГО "ВСА" подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, обґрунтоване тим, що вона раніше не приймала участі у справі й оскаржуване рішення від 25.02.2009 не отримувала, дізналася про неї запізно.
8.          Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.12.2021 вищевказане клопотання задоволено і поновлено ГО "ВСА" строк на апеляційне оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009, відкрито апеляційне провадження у цій справі.
9.          Постановляючи таку ухвалу, апеляційний суд виходив з приписів частин першої, третьої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких апеляційні скарги на рішення суду подаються протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту або з моменту отримання відповідного судового рішення, а строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
10.          Судом апеляційної інстанції взято до уваги те, що, як вбачається з матеріалів справи, постанова Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 апелянтом не отримувалась, оскільки раніше участі у справі він не приймав, а тому не мав змоги подати апеляційну скаргу у встановлений законодавством строк.
11.          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що підстави, які зумовили пропуск апелянтом строку звернення до суду із апеляційною скаргою, є поважними, а тому такий строк має бути поновлено.
12.          Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2022 апеляційну скаргу ГО "ВСА" задоволено частково, а саме - скасовано постанову суду першої інстанції та закрито провадження у справі.
13.          Закриваючи провадження у цій справі, суд апеляційної інстанції наводив мотиви про те, що у справі, яка розглядається, оскаржуються постанова щодо проведення реєстраційних дій щодо яких, зокрема, існує невирішений корпоративний спір, у межах якого можуть бути розв`язані й питання, пов`язані, у тому числі, з правомірністю реєстрації статуту позивача у новій редакції.
14.          З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд констатував, що цей спір не може бути визнаний таким, що безпосередньо пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, що, на думку судової колегії, виключає його розгляд у порядку адміністративного судочинства.
15.          Суд апеляційної інстанції відзначив, що спір у справі, яка розглядається, не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів та не може вирішуватись за правилами адміністративного судочинства. Водночас, апеляційний суд вказав на те, що цей спір має вирішуватись в порядку господарського судочинства.
16.          У постанові, яка оскаржується Громадською організацією "Одеська обласна організація автомобілістів" у касаційному порядку, також підкреслюється, що ця громадська організація не була залучено до участі у цій справі, тому й копію судового рішення не отримувала.
17.          Суд апеляційної інстанції встановив, що копію постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 отримано представником ГО "ВСА" - адвокатом Хаджи І.Д. лише 09.07.2021 у відповідь на адвокатський запит від відділу державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та громадських формувань в Одеській області Управління державної реєстрації.
18.          У зв`язку з вищевикладеним, а також зважаючи на дату подання апеляційної скарги ГО "ВСА", апеляційний суд дійшов висновку про те, що у цьому випадку не було пропущено строк на звернення до суду із апеляційною скаргою.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
19.          Не погоджуючись із вищевказаною постановою апеляційного суду, позивач подав касаційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить її скасувати, а справу направити на повторний розгляд до апеляційного суду на стадію відкриття провадження для вирішення питання щодо дотримання строків апеляційного оскарження та щодо наявності підстав закриття апеляційного провадження в зв`язку з відсутністю порушених прав та інтересів апелянта, які мають бути захищені в рамках адміністративного судочинства.
20.          У випадку неможливості скасування постанови апеляційної інстанції від 09.03.2022 повністю, ГО "ВСА" у касаційній скарзі просить змінити вказану постанову, виключивши з її мотивувальної частини вирази:
"Аналізуючи наведені вище норм статуту Всеукраїнської спілки автомобілістів в редакціях від 1992р., 2000р., 2007р. та статуту Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів в редакціях від 1995р., 2000р., 2001р. є очевидним, що:
по-перше, Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів є місцевим осередком ВСА;
по-друге, все майно, що перебуває на балансі Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів належить ВСА, а ООО ВСА має право тільки оперативного управління всім наявним на балансі майном;
по-третє, статут Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів не може суперечити статуту ВСА;
по-четверте, будь-які зміни до установчих документів Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів затверджуються Центральною радою ВСА;
по-п`яте, ООО ВСА здійснює відрахування на утримання Центральної ради ВСА".
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
21.          Під час апеляційного перегляду цієї справи встановлено, що предметом спору у цій справі є скасування наказу Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України за №561-о/д від 20.10.2008 та зобов`язання Головного управління юстиції в Одеській області Міністерства юстиції України зареєструвати нову редакцію Статуту ГО "Одеська обласна організація Всеукраїнської спілки автомобілістів", затверджену постановою 15-ї позачергової конференції Одеської обласної організації Всеукраїнської спілки автомобілістів від 26.09.2008.
22.          Апеляційним судом було установлено, що ГО "Всеукраїнська спілка автомобілістів" не була залучена як сторона у справі та не приймала участі у її розгляді. При цьому, ГО "Всеукраїнська спілка автомобілістів", подаючи апеляційну скаргу на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 зазначала, що у зв`язку із прийняттям вказаної постанови суду, яка в подальшому і стала підставою для реєстрації статуту позивача, вона фактично лишилась свого регіонального осередку разом із майном, яким користувався позивач на праві оперативного управління, а також втратила значну суму щоквартальних відрахувань, які здійснювались позивачем на їх рахунок.
23.          У оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції зроблено висновок про те, що ГО «ВСА» не було пропущено строку на звернення до суду із апеляційною скаргою, оскільки така була подана особою, що не брала участі у справі і копію постанови суду першої інстанції не отримувала, проте подала цю скаргу в межах десятиденного строку, обчисленого з дати ознайомлення з цим судовим рішенням, що, на думку апеляційного суду, відповідає приписам статей 121 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
24.          Підставою касаційного оскарження скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
25.          Вказану підставу мотивує тим, що судом апеляційної інстанції не було враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 17.11.2021 у справі №2-517/07, від 11.09.2019 у справі №204/2113/14-ц, від 25.11.2020 у справі №2-9436/2007, від 14.12.2020 у справі №521/2816/15-ц в частині вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, від 11.07.2018 у справі №911/2635/17, в якій висловлена правова позиція про те, що судове рішення, оскаржуване не залученою у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи. 
26.          Скаржник також вказує на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при розгляді апеляційної скарги ГО "Всеукраїнська спілка автомобілістів".
27.          З цього приводу у касаційній скарзі зазначається, що суд апеляційної інстанції не звернув уваги на факт подання апеляційної скарги через 13 років після прийняття рішення судом першої інстанції, й дійшов помилкового висновку про те, що строк на апеляційне оскарження не був пропущений.
28.          На думку позивача, наведені ГО "ВСА" аргументи не можуть свідчити про відсутність факту пропуску строку на апеляційне оскарження чи бути достатньою підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення, прийнятого ще у 2008 році, тобто після спливу 13 років.
29.          При цьому скаржником наголошується, що суд апеляційної інстанції не досліджував документів, наданих апелянтом на підтвердження поважності пропуску строків на апеляційне оскарження, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про дотримання строку на апеляційне оскарження.
30.          Окрім цього, позивачем стверджується, що поведінка ГО "ВСА" протягом 2008-2021 року свідчить про обізнаність останньої про зміну статуту та відсутність у неї намірів оскаржувати документи, що стали підставою для реєстрації статутних змін.
31.          За наявності обставин, які доводять, що апелянт протягом тривалого часу не цікавився як він вважає своїм "місцевим осередком", скаржник вважає, що поведінка ГО "ВСА" не може бути визнана добросовісною, а висновки суду апеляційної інстанції про дотримання у такому разі строків апеляційного оскарження, на думку позивача, є помилковими.
32.          За викладених обставин, позивач вважає, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, а саме - положення статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого строк на апеляційне оскарження судового рішення першої інстанції встановлено в 1 місяць з дня виготовлення повного тексту рішення, а суд першої інстанції вважав відсутнім факт пропуску строків незважаючи на те, що оскаржуване рішення було складено у повному обсязі більше як за 13 років перед поданням апеляційної скарги.
33.          Крім того, у касаційній скарзі відзначено, що приймаючи рішення про закриття провадження по справі, апеляційний суд тим не менш, встановив низку обставин по суті спору просто скопіювавши вислови з апеляційної скарги, без аналізу інших матеріалів справи. Скаржник вважає, що в будь-якому випадку висновки суду апеляційної інстанції мають бути виключені з мотивувальної частини рішення, оскільки зроблені поверхнево, без врахування доводів позивача та без аналізу інших матеріалів справи.
34.          За доводами касаційної скарги з тексту оскаржуваного рішення вбачається і той факт, що суд першої інстанції не лише не дійшов висновку про наявність прав, інтересів та (або) обов`язків ГО "ВСА" встановленим оскаржуваним рішенням, а прямо зазначив протилежне - що позивач є самостійною юридичною особою і відповідно до реєстраційних документів не має ніякого підпорядкування будь-яким іншим юридичним особам та є самостійним об`єднанням громадян у формі місцевої громадської організації, має статут юридичної особи та має свої печатки, штампи, відокремлене майно та баланс, рахунки в банківських установах.
35.          Тобто, на думку скаржника, суд в оскаржуваній постанові прямо дійшов висновку про відсутність у ГО "ВСА" будь-яких прав, інтересів та (або) обов`язків у існуючому спорі.
36.          У зв`язку з вищевикладеним позивач наполягає на тому, що ГО "ВСА" у межах цієї справи не є особою, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, та, відповідно, таке апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГО "ВСА" підлягало закриттю на підставі пункту третього частини першої статті 305 Кодексу адміністративного судочинства України.
37.          На думку позивача, апеляційний суд, закриваючи провадження у справі, не врахував приписів норм процесуального права і практики Верховного Суду щодо їх застосування, які вказували на наявність підстав для закриття апеляційного провадження, що є в свою чергу є підставою для оскарження рішення апеляційного суду в касаційному порядку.
38.          Отже, як стверджується у касаційній скарзі, оскаржуваним судовим рішенням апеляційний суд грубо порушив принцип юридичної визначеності, скасувавши постанову суду першої інстанції, прийняту ще в 2009 році, на підставі якої у тому ж році було зареєстровано статут позивача. Після цього статут позивача вже неодноразово змінювався, громадська організація набувавала різноманітних прав та обов`язків не будучи жодним чином пов`язаною з апелянтом. Скасування рішення, на підставі якого було зареєстровано статут позивача створює на даний час юридичну невизначеність з його правами та зобов`язаннями, адже вже 13 років громадська організація існувала як повністю незалежна організація.
39.          У відзиві на касаційну скаргу ГО "ВСА" висловлює незгоду з доводами і вимогами касаційної скарги й просить залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
40.          ГО "ВСА" звертає увагу на те, що у оскаржуваній постанові апеляційного суду наявні посилання на усі документи, які надавались на підтвердження поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження вказаного судового рішення, при цьому в ухвалі про відкриття апеляційного провадження у справі зазначено про поновлення пропущеного строку.
41.          На думку ГО "ВСА", обставини, які доводять поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження, підтверджуються наявними у справі матеріалами, що спростовує позицію скаржника стосовно недослідження доказів судом апеляційної інстанції.
42.          З цих підстав у відзиві на касаційну скаргу наполягається, що посилання скаржника на висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, викладені у постанові від 17.11.2021 у справі №2-517/07, є безпідставними.
43.          Відзив містить доводи й про те, що правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 17.11.2021 у справі №2-517/07, не підлягала застосуванню під час вирішення судом апеляційної інстанції питання про поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення у справі, яка розглядається, оскільки у межах тієї справи апеляційна скарга подавалась правонаступником позивача, а не особою, яка участі у справі не брала.
44.          ГО "ВСА" не погоджується й з доводами касаційної скарги стосовно порушення судом апеляційної інстанції пункту 3 частини першої статті 305 Кодексу адміністративного судочинства України і не закриття апеляційного провадження у справі у зв`язку з тим, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 не вирішувались права, свободи, інтереси та/або обов`язки ГО "ВСА".
45.          В обґрунтуванні такого твердження наводяться аргументи про те, що у зв`язку з прийняттям судом першої інстанції постанови, яка оскаржувалась в апеляційному порядку у цій справі, ГО "ООО ВСА" зареєструвала нову редакцію свого статуту, який змінив її правовий статус на самостійну організацію і кардинально змінив порядок затвердження статуту, статус нерухомого майна.
46.          За таких обставин ГО "ВСА" вважає, що внаслідок прийняття Одеським окружним адміністративним судом постанови від 25.02.2009 ця спілка фактично лишилась свого місцевого осередку, щоквартальних відрахувань, є обмеженою у реалізації своїх управлінських функцій та позбавлена права на майно, яким користувалась ГО "ООО ВСА" на праві оперативного управління, а на цей час зареєструвала за собою право власності на це майно.
47.          Стосовно посилань касаційної скарги на висновок Верховного Суду щодо застосування норм права, викладений у постанові від 11.07.2018 у справі №911/2635/17, ГО "ВСА" зазначає, що у вказаному судовому рішенні аналізувались норми господарського процесуального права, тоді як у справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції керувався нормами адміністративного процесуального закону.
48.          З урахуванням цього, ГО "ВСА" вважає безпідставними посилання скаржника на вищевказане судове рішення касаційного суду, оскільки таке не є релевантним відносно рішення, яке оскаржується.
49.          Водночас, посилаючись на висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду від 19.02.2021 у справі №823/1970/16, від 30.06.2021 у справі №465/79/18, від 23.11.2020 у справі №826/3508/17, від 17.05.2018 у справі №904/5618/17, від 11.07.2018 у справі №911/2635/17 та в ухвалі від 19.10.2018 у справі №826/13182/17, ГО "ВСА" наполягає, що якщо у зв`язку з ухваленням судового рішення у особи виникли нові права чи на неї покладено нові обов`язки, або змінено наявні у такої особи права та/або обов`язки, позбавлено їх, то ця особа має право на оскарження судового рішення у справі, у якій вона участі не брала.
50.          Відзив на касаційну скаргу подано й відповідачем - ГУЮ в Одеській області, яка її не визнає та повністю погоджується з висновками, викладеними у оскаржуваній постанові апеляційного суду.
51.          Відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
52.          З урахуванням аргументів, викладених ГО "ВСА" у відзиві на касаційну скаргу, ГО "ООО ВСА" (на даний час Громадська організація "Одеська обласна організація автомобілістів" - далі також ГО "ОООА") надала письмові пояснення, у яких наводить заперечення щодо доводів та міркувань відзиву й просить врахувати ці пояснення під час касаційного розгляду справи.
53.          Наведені у вищевказаних письмових поясненнях мотиви зводяться до того, що наведені ГО "ВСА" доводи та подані нею документи не свідчили про наявність підстав для поновленням апеляційним судом строку на апеляційне оскарження постанови, прийнятої у цій справі судом першої інстанції, а у відзиві на касаційну скаргу такого не спростовано.
54.          За позицією, викладеною у письмових поясненнях позивача, відзив на касаційну скаргу не спростовує й того, що Одеський окружний адміністративний суд, приймаючи постанову від 25.02.2009, не вирішував питання про права, інтереси та/або обов`язки ГО "ВСА".
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
55.          Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
56.          Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази
57.          Передусім колегія суддів звертає увагу на те, що ГО "ВСА" і учасники цієї справи у касаційній скарзі, відзиві на неї та письмових поясненнях, наданих до суду касаційної інстанції, не висловлюють заперечень стосовно висновків апеляційного суду про неналежність розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства й не вказують на порушення норм процесуального права в цій частині.
58.          Тому касаційний розгляд цієї справи здійснюється колегією суддів у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стосуються питання поновлення судом апеляційної інстанції строку на апеляційне оскарження і висновків цього суду щодо наявності впливу постанови суду першої інстанції, прийнятої у цій справі, на права, інтереси та обов`язки апелянта.
59.          Надаючи оцінку таким доводам касаційної скарги та висновкам, викладеним у оскаржуваній постанові апеляційного суду, колегія суддів виходить з такого.
60.          За висновками Верховного Суду, наведеними у постанові від 14.12.2020 у справі №521/2816/15-ц, на які посилається позивач у своїй касаційній скарзі, апеляційний суд, при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, має мотивувати свій висновок про наявність поважних причин на поновлення строку на апеляційне оскарження. Сама по собі вказівка про те, що є поважні причини для поновлення строку для апеляційного оскарженні не є належним мотивуванням поновлення строку на апеляційне оскарження. Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зокрема у разі вказівки тільки про наявність поважних причин, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі також Конвенція). Вказане процесуальне порушення є самостійною підставою для скасування як оскарженого судового рішення апеляційного суду, так і ухвали апеляційного суду про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження, та направлення справи до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.
61.          Вищевикладена правова позиція згодом була застосована Верховним Судом й у постанові від 17.11.2021 у справі 2-517/07, де суд констатував, що сам лише факт подання апеляційної скарги після спливу 11 років особою, не залученою до участі у справі, за відсутності належного обґрунтування причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зважаючи на дату ухвалення оскарженої ухвали (у тому випадку 2007 рік), не може вважатися беззаперечною підставою для відкриття апеляційного провадження.
62.          Розглядаючи у касаційному порядку вищевказані справи, Верховний Суд враховував практику Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції, яка визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі "Станков проти Болгарії" від 12.07.2007). Такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі "Перетяка та Шереметьєв проти України" від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі "Мельник проти України" від 28.03.2006, заява №23436/03).
63.          У справі "Устименко проти України" Європейський суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення).
64.          ЄСПЛ постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov v. Ukraine) (пункт 47 рішення).
Зі змісту пункту 52 вказаного вище рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача "поважних причин" для поновлення пропущеного строку оскарження, то, отже, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.
За цих підстав Європейський суд з прав людини постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції, та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (пункт 53 рішення).
65.          У оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції зроблено висновок про те, що ГО «ВСА» не було пропущено строку на звернення до суду із апеляційною скаргою на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009, прийнятій у справі №2а-2193/09/1570, оскільки ця організація участі у справі не брала і вказану постанову не отримала, а її представник зміг ознайомитись і цим судовим рішенням лише 09.07.2021 і подав апеляційну скаргу в межах десятиденного строку, обчисленого з вказаної дати, що відповідає приписам статей 121 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
66.          Колегія суддів вважає такі твердження суду апеляційної інстанції необґрунтованими, оскільки ГО «ВСА» у справі, що розглядається, звернулась з апеляційною скаргою на судове рішення майже через тринадцять років з моменту його ухвалення і набрання ним законної сили, тобто з пропуском строків, встановлених нормами процесуального закону, чинними як станом на той час, так і на дату подання апеляційної скарги.
67.          Аналізуючи практику Європейського суду з прав людини Верховний Суд у постанові від 21.09.2022 у справі №600/4491/21-а відзначав, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
68.          Колегія суддів звертає увагу й на висновки Великої Палати Верховного Суду у питанні поновлення строків (від 28.07.2022 у справі №9901/611/19), за якими поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
69.          Вищевказаний підхід до вирішення питання поновлення процесуальних строків покликаний перешкодити зловживанню процесуальними правами, передбаченими Кодексом адміністративного судочинства України, а також сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах як одного з елементів принципу верховенства права.
70.          Поновлюючи у грудні 2021 року строк на апеляційне оскарження ухваленої у цій справі постанови суду першої інстанції, якою цей спір вирішено по суті та яка ніким не оскаржувалась і набрала законної сили, апеляційний суд виходив лише з того, що постанова Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 апелянтом не отримувалась, оскільки раніше участі у справі він не приймав, а тому не мав змоги подати апеляційну скаргу у встановлений законодавством строк.
71.          Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що підстави, які зумовили пропуск апелянтом строку звернення до суду із апеляційною скаргою, є поважними, а тому такий строк має бути поновлено відповідно до приписів статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
72.          Такі мотиви містяться в ухвалі суду апеляційної інстанції від 24.12.2021, якою клопотання ГО «ВСА» про поновлення строку апеляційного оскарження задоволено, поновлено цей строк і відкрито апеляційне провадження у цій справі.
73.          Інших підстав для поновлення строку апеляційного оскарження прийнятої у цій справі постанови суду першої інстанції апеляційний суд у вищевказаній ухвалі не навів і жодних обставин у цій частині не з`ясував, не перевірив їх доказами.
74.          У постанові ж суду апеляційної інстанції встановлено, що про обставини стосовно незаконного внесення змін у статутні документи ГО «ООО ВСА» апелянт дізнався з запиту Одеської місцевої прокуратури №2 прокуратури Одеської області від 13.07.2020 №16.02.-52-5978, до якого було додано й копії статуту ГО «ООО ВСА» в редакції 1995, 2000, 2001 та 2008 років.
75.          Вивчивши зміст вищевказаних документів, керівництво ГО «ВСА» прийшло до висновку про цілковиту суперечність статуту в редакції від 2008 року регіональної організації положенням статуту ГО «ВСА», а також констатувала, що зазначена редакція статуту не затверджувалась президією Центральної ради ГО «ВСА», про що вказано у постанові президії Центральної ради ГО «ВСА» від 23.07.2020 №28.
76.          Встановлені апеляційним судом вищевказані обставини дають підстави вважати, що про факти можливого незаконного внесення змін у статутні документи ГО «ООО ВСА» і невідповідність статуту цієї організації у редакції від 2008 року статуту ГО «ВСА» остання дізналась ще у липні 2020 року з запиту Одеської місцевої прокуратури №2 прокуратури Одеської області від 13.07.2020 №16.02.-52-5978.
77.          Водночас, за інформацією щодо підстав державної реєстрації статуту ГО «ООО ВСА» у редакції від 2008 року ГО «ВСА» звернулася до Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції лише наприкінці червня 2021 року, тобто майже через рік після отримання вищевказаних документів від Одеської місцевої прокуратури №2 прокуратури Одеської області.
78.          Апеляційний суд як в ухвалі, якою поновлено строк апеляційного оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009, так і у своїй постанові, яка оскаржується у касаційному порядку, цим обставинам належної оцінки не надав й не перевірив наявності чи відсутності об`єктивних, підтверджених доказами обставин, які могли б перешкоджати ГО «ВСА» дізнатись про підстави державної реєстрації статутних документів ГО «ООО ВСА» у редакції від 2008 року, а отже й про існування вищевказаної постанови суду першої інстанції, прийнятій у справі, що розглядається.
79.          Окрім цього, поновлюючи ГО «ВСА» строк апеляційного оскарження через майже тринадцять років після набрання судовим рішенням законної сили, суд апеляційної інстанції повинен був врахувати, що таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим, а тому мав би якомога ретельніше та уважніше поставитись до перевірки обставин, які передували зверненню до суду зі скаргою, зокрема, з`ясувати дійсні причини, що зумовили такий тривалий пропуск вказаного строку, врахувати, при вирішенні цього питання, у тому числі, поведінку апелянта та обставини, які передували зверненню з апеляційною скаргою, можливі наслідки відновлення цього строку для інших осіб, перевірити, чи не порушує це принципу верховенства права, який згідно з статтею 8 Конституції України визнається і діє в Україні, таких його елементів як правова визначеність та остаточність судового рішення, яке набрало законної сили, навести з цього приводу відповідні мотиви.
80.          Без належного з`ясування обставин щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження та перевірки їх доказами висновки апеляційного суду про наявність підстав для поновлення вказаного строку після спливу майже 13 років з моменту набрання законної сили прийнятої судом першої інстанції постанови - є передчасними, а суд касаційної інстанції в силу наявних у нього повноважень, закріплених у статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, не наділений правом встановлювати обставини справи в цій частині, досліджувати і надавати оцінку наявним у матеріалах справи або новим доказам, які стосуються причин поважності пропуску строку апеляційного оскарження.
81.          Що ж до аргументів касаційної скарги стосовно відсутності у ГО «ВСА» права на оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009 з огляду на відсутність її впливу на права, інтереси та обов`язки цієї організації, то колегія суддів відзначає, що встановлення обставин та оцінка доводів щодо вирішення судом питання про права, свободи та (або) обов`язки особи, яка не брала участі у справі, здійснюється судом апеляційної інстанції не на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, а при розгляді справи по суті.
82.          Аналогічна правова позиція викладена, зокрема у постановах Верховного Суду від 15.10.2019 у справі №160/5596/19 та від 12.03.2020 у справі №804/3153/16.
83.          Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції належним чином не було вирішене питання про можливість відкриття апеляційного провадження у цій справі та не наведено обґрунтованих мотивів стосовно наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження прийнятої судом першої інстанції постанови, колегія суддів вважає, що оцінка зазначених вище доводів скаржника повинна здійснюватися насамперед не касаційним, а апеляційним судом під час розгляду справи по суті з використанням наявних у нього процесуальних повноважень щодо апеляційного перегляду справи, але виключно у разі підтвердження можливості прийняття апеляційної скарги до провадження і поновлення строку на її подання.
84.          При цьому, в силу вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, при виборі і застосуванні норми права, у тому числі під час оцінки аргументів особи, яка не брала участі у справі, щодо впливу судового рішення на її права, інтереси та/або обов`язки й ухвалення відповідного судового рішення з цього питання, повинен враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
85.          Зокрема, Верховний Суд у постанові від 30.06.2021 у справі №465/79/18 вже відзначав, що у судовій практиці сформовано загальні принципи та підходи щодо прийнятності та обґрунтованості апеляційних та касаційних скарг осіб, які вважають, що рішення суду прийнято про їх права, обов`язки чи інтереси.
86.          Так, за правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.11.2020 у справі №826/3508/17, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
87.          Зазначена правова позиція була застосована Верховним Судом, зокрема, у постанові від 11.07.2018 у справі №911/2635/17, а також й при розгляді касаційних скарг на судові рішення, ухвалені в порядку адміністративного судочинства, у тому числі, в постановах від 26.01.2022 у справі №640/8328/19, від 20.09.2021 у справі №160/11823/20, від 14.08.2020 у справі №1.380.2019.005487 та інших. Таке правозастосування є сталим й відступу від нього Верховним Судом не здійснювалось.
88.          Колегія суддів звертає увагу й на висновки Верховного Суду щодо застування норм права, які містяться у постанові від 19.02.2021 у справі №823/1970/16, згідно з якими особа, набуваючи статусу апелянта у справі, до участі у якій не була залучена, повинна мати не просто певний обсяг прав, свобод та інтересів, що зачіпаються тим чи іншим способом при прийнятті судового рішення, а питання про захист чи відмову у захисті прав, свобод чи інтересів саме цієї особи має бути вирішено судом безпосередньо.
89.          Також Верховним Судом у постанові від 30.06.2021 у справі №465/79/18 зауважено, що для вирішення питання про порушення прав чи інтересів особи, яка не брала участі у справі, суд має з`ясувати, чи виникли у зв`язку з прийняттям судового рішення у цієї особи нові права чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому.
90.          При цьому, Верховний Суд у вищевказаній постанові підкреслив, що перевірка права особи на звернення до суду з апеляційною скаргою передує розгляду питання щодо правомірності рішення, котре оскаржується (розгляду по суті). Встановлення обставин, що свідчать про відсутність підстав для апеляційного оскарження, а отже і права на звернення до суду з апеляційною скаргою, є перешкодою для розгляду скарги по суті. Законність судового рішення може бути перевірено за скаргою належної особи.
91.          Такий підхід повністю узгоджується з принципом верховенства права і такою його складовою як правова визначеність. Безпідставний перегляд призводить до порушення принципу правової визначеності (res judicata).
92.          Застосування принципу юридичної визначеності докладно розроблено у практиці Європейського суду з прав людини. Міркування ЄСПЛ щодо принципу юридичної визначеності сформульовані у багатьох справах, але ґрунтуються на однакових підходах, зокрема, у справі "Христов проти України" (Khristov v. Ukraine, заява №24465/04, рішення від 19.02.2009).
93.          Так, ЄСПЛ допускає відхід від принципу юридичної визначеності як виняток, якщо для цього є певні обставини. Переліку цих обставин у практиці ЄСПЛ не сформовано - це питання національного законодавства. Кожна держава самостійно визначає які саме обставини можуть бути підставою для перегляду судового рішення. Проте ЄСПЛ дає їх якісну характеристику.
94.          У справі "Христов проти України", рішення в якій перекладено на українську мову офіційно Міністерством юстиції України, з посиланням на пункт 52 рішення у справі "Рябих проти Росії" ці обставини зазначені як "вагомі й непереборні". Обставини, за яких допускається перегляд судового рішення, у практиці ЄСПЛ не мають чітко окреслених меж, однак повинні бути істотними та переконливими.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
95.          Відповідно до пункту 2 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу для продовження розгляду.
96.          За правилами статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
97.          За вищевикладених обставин та правової регламентації адміністративного процесу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, яка не відповідає критеріям законності та обґрунтованості й перешкоджає подальшому провадженню у справі, й направлення справи для продовження її розгляду.
98.          Колегія суддів підкреслює, що повноваження стосовно вирішення питання про прийняття до провадження апеляційної скарги, з`ясування обставин щодо наявності або відсутності у скаржника права на її подання, підстав для поновлення строку апеляційного оскарження судового рішення, а також перевірка цих обставин доказами належать виключно суду апеляційної інстанції й не можуть бути перебрані на себе касаційним судом.
99.          Тому, цю справу слід направити на новий розгляд саме до суду апеляційної інстанції, якому, з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у цій постанові, належить вирішити питання щодо можливості апеляційного перегляду цієї справи за апеляційною скаргою ГО "ВСА", уважно та ретельно дослідити питання наявності у вказаної особи такого права і підстав для поновлення строку апеляційного оскарження постанови Одеського окружного адміністративного суду від 25.02.2009, належним чином встановити обставини справи в цій частині, перевірити їх доказами, й ухвалити судове рішення відповідно до визначених процесуальним законом повноважень апеляційного суду та вимог статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
100.          Керуючись статтями 340, 341, 344, 349, 353, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Громадської організації "Одеська обласна організація автомобілістів" задовольнити частково.
Постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2022 скасувати, а справу направити для продовження її розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                      Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                                    А.І. Рибачук 

                                                                                          С.Г. Стеценко