ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 жовтня 2022 року                                                                                      Справа № 924/894/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Розізнана І.В. 

секретар судового засідання Гладка Л.А. 
за участю представників сторін:
прокурор: Желізняк З.Р.
позивача 1: Григорчук С.А.
позивача 2: Волковицький А.О.
відповідача 1: не з`явився  
відповідача 2:не з`явився 
третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Кабінету Міністрів України: не з`явився 
третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача – Військова частина НОМЕР_1 :не з`явився 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хмельницької міської ради на рішення Господарського суду Хмельницької області від  15.07.2022 р. у справі №924/894/21, ухвалене у складі головуючого судді Смаровоз М.В. суддів Вибодовського О.Д., Виноградової В.В., повний текст рішення складено 25.07.2022 р.  
за позовом заступника керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький
до відповідача  1. Хмельницької районної державної адміністрації
до відповідача  2. Хмельницької міської ради
за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних  вимог щодо предмета спору, на стороні позивачів – Кабінету Міністрів України, військової частини НОМЕР_1 
про визнання незаконним розпорядження в частині; зобов`язання вчинити дії

          До Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява заступника керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних відносинах - Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький до Хмельницької районної державної адміністрації,  Хмельницької міської ради, відповідно до якого просить суд: визнати незаконним розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 471/06-р від 12.05.2006р. "Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України в землі резервного фонду Копистинської сільської ради" в частині припинення права КЕВ м. Хмельницький на користування земельною ділянкою військового містечка № НОМЕР_2 Хмельницького гарнізону, площею 95,5282 га, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності; зобов`язати Хмельницьку міську раду повернути за актом прийому-передачі на користь держави в особі уповноваженого представника Міністерства оборони України земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_2 Хмельницького гарнізону, площею 95,5282 га, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності та яка перебуває в комунальній власності на підставі розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 471/06-р від 12.05.2006р. "Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі      земель  Міністерства    оборони  України в  землі   резервного   фонду Копистинської сільської ради".
В обґрунтування позову, відзначено, зокрема, з посиланням на ст.131-1 Конституції України, ст.ст. 23, 24, 53  Закону України “Про прокуратуру”, інші законодавчі приписи, що незаконне відчуження земель оборони та використання їх сторонніми особами негативно впливає, особливо в умовах воєнного стану, на обороноздатність держави, що спричиняє тяжкі наслідки, у виді неможливості використовувати землі за призначенням військовими частинами, установами, організаціями Хмельницького гарнізону.  Вказано, що обставини відчуження спірної земельної ділянки досліджувались судом у справі № 924/1025/14, за результатами розгляду якої Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду встановлено, що зі сторони військових органів правопопередник КЕВ м.Хмельницький, а саме: Квартирно-експлуатаційна частина Хмельницького району листом від 28.10.2005р. № 1420 ініціював перед військовим керівництвом вилучення спірної земельної ділянки. При цьому, встановлено, що Хмельницька районна державна адміністрація Хмельницької області винесла рішення, згідно з яким з власності держави вибула земельна ділянка на підставі: клопотання та поданих матеріалів ІНФОРМАЦІЯ_1 від 06.05.2006р. № 878, листа від 30.03.2006р. №303/23/1/376/848 Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України, протоколу засідання постійно діючої комісії Міноборони України, затвердженого рішенням Міністра оборони України від 17.03.2006р. №2688/з.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 15.07.2022 року позов задоволено. Визнано незаконним розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області №471/06-р від 12 травня 2006р. "Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України в землі резервного фонду Копистинської сільської ради" в частині припинення права користування земельною ділянкою Міністерства оборони України (військове містечко № НОМЕР_2 ) в частині земельної ділянки площею 95,5282 га (в частині, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності). Хмельницькій міській раді (м.Хмельницький, вул. Героїв Маріуполя, будинок 3, ідентифікаційний код 33332218) повернути державі в особі Міністерства оборони України (місто Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ідентифікаційний код 00034022) передану до резервного  фонду Копистинської сільської ради (на підставі розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області № 471/06-р від 12 травня 2006р. "Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України в землі резервного фонду Копистинської сільської ради")  земельну ділянку (військове містечко № 65) в частині земельної ділянки площею 95,5282 га (в частині, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності). 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Хмельницька міська рада звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Хмельницької області від15.07.2022 по справі №924/894/21 та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог щодо повернення Хмельницькою міською радою державі в особі Міністерства оборони України  переданої до резервного фонду Копистинської сільської ради (на підставі розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області №471/06-р від 12 травня 2006р. "Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України в землі резервного фонду Копистипської сільської ради") земельної ділянки (військового містечка № НОМЕР_2 Хмельницького гарнізону) в частині земельної ділянки площею 95,5282 га (в частині, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності).
Листом №924/894/21/4651/22 від 22 серпня 2022 року матеріали справи витребувано з Господарського суду Хмельницької області.
29 серпня 2022 року до апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02 вересня 2022 року у справі №924/894/21 апеляційну скаргу Хмельницької міської ради залишено без руху.
09.09.2022 року від Хмельницької міської ради надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
          Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду 09.09.2022 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Хмельницької міської ради на рішення Господарського суду Хмельницької області від   15.07.2022 р. у справі №924/894/22, розгляд апеляційної скарги призначено на "20" жовтня 2022 р. об 11:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59   у   залі судових засідань №2.
           04.10.2022 р. на адресу апеляційного господарського суду від представника Кабінету Міністрів України надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому представник вважає, що    рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.07.2022 р. є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню. 
14.10.2022р. до апеляційного господарського суду надійшло клопотання від представника Міністерства оборони України про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/894/22 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою від 17.10.2022 р. клопотання представника Міністерства оборони України про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/894/21 - задоволено.
17.10.2022 р. на адресу апеляційного господарського суду від заступника керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому прокурор просить прийняти  відзив  на апеляційну скаргу  та долучити  його до матеріалів справи, а апеляційну скаргу  Хмельницької  міської ради №2848-02/24/22 від 22.08.2022 р. залишити без  задоволення, а рішення Господарського суду  Хмельницької області  від 15.07.2022 р. по справі  №924/894/21 без змін.  
18.10.2022 р. представник  Міністерства оборони України подав відзив на апеляційну скаргу, в якому  просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги Хмельницької  міської ради по справі №924/894/21 та залишити  рішення Господарського суду Хмельницької області  від 15.07.2022 р. у даній справі без змін.  
18.10.2022р. до апеляційного господарського суду надійшло клопотання від представника Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький  про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі № 924/894/22 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Ухвалою від 19.10.2022 р клопотання представника квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №924/894/22 - задоволено.
У судовому засіданні прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги, вважає що рішення прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просить оскаржуване рішення залишити без змін.   
Представники Міністерства оборони України та квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький підтримали доводи прокурора та надали додаткові пояснення по суті спору.
В судове засідання 20.10.2022 р. представники позивачів та третіх осіб не прибули в судове засідання, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомленні належним чином. 
Враховуючи те, що судом вчинено всі необхідні дії для належного повідомлення всіх учасників провадження у справі про день, час та місце розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, відповідності до вимог статті 269 ГПК України.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 15.07.2022 р. у справі №924/894/21 позов задоволено. Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що встановлені судом обставини, зміст доводів учасників процесу та наявних доказів, беручи до уваги при цьому, що  незаконне відчуження та використання земель оборони негативно впливає на реалізацію інтересів держави через неможливість використовувати вказані землі за призначенням, прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання частково незаконним розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області № 471/06-р від 12 травня 2006р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю. Також, місцевий суд зазначив, що оскільки прокурором заявлено вимогу про зобов`язання Хмельницької міської ради повернути державі в особі Міністерства оборони України земельну ділянку (саме в частині, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності), задоволення вказаної позовної вимоги не становитиме порушення принципів “належного урядування” і “пропорційності” та, як наслідок, ст. 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення щодо них інших учасників справи.
В апеляційній  скарзі Хмельницька міська рада не погоджується з прийнятим рішенням в частині повернення Хмельницькою міською радою державі в особі Міністерства оборони України (місто Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 6, ідентифікаційний код 00034022) передану до резервного фонду Конистинської сільської ради (па підставі розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області №471/06-р від 12 травня 2006р. "Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України в землі резервного фонду Конистинської сільської ради") земельної ділянки (військового містечка № НОМЕР_2 Хмельницького гарнізону ) в частині земельної ділянки площею 95.5282 га (в частині, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності).
Зокрема, апелянт наголошує на тому, що неможливо передати земельну ділянку, якою Хмельницька міська територіальна громада в особі Хмельницької міської ради не володіє. Невизначені межі даної земельної ділянки і її площа, яка б відповідала фактично наявній площі земельної ділянки. Висновки земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні №42017240310000039 не можуть бути підставою для визначення площі земельної ділянки, оскільки експертний  висновок  не є землевпорядною документацією, лише при наявності якої можна говорити про визначені межі і юридичне оформлення земельної ділянки як об`єкта цивільного права. Формування земельної ділянки відповідно до Закону України «Про держаний земельний кадастр» відбувається шляхом розроблення землевпорядної документації. 
Крім того, скаржник акцентує увагу на тому, що судом не вирішено питання стосовно можливості користування земельною ділянкою площею 95.5282 га, оскільки вона не виділена в окрему земельну ділянку, їй не присвоєно окремого кадастрового номера, що призвело до прийняття судом рішення без урахування положень земельного законодавства. Також апелянт звертає увагу суду, що юридична несформованість земельної ділянки призведе в подальшому до неможливості виконання рішення суду. 
Позивачі стверджують, що спірна земельна ділянка на сьогодні перебуває в комунальній власності Хмельницької міської територіальної громади, при цьому в підтвердження зазначеного не надано жодних належних доказів в розумінні ГПК України, позивач лише вказує на Закон України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» та розпорядження КМ України від 29.04.2020 № 475-р та від 12.06.2020 № 727-р. Скаржник звертає увагу, що розпорядженням КМ України від 12.06.2020 № 727-р визначено лише адміністративні центри та затверджено території територіальних громад Хмельницької області. Розпорядження Кабінету Міністрів України не містить жодних відомостей щодо тих чи інших земельних ділянок.  
Зміст передавального акту Копистинської сільської ради, затвердженого рішенням Хмельницької міської ради від 17.02.2021р. за №81, не містить відомостей про передачу земельної ділянки від Копистинської сільської ради до Хмельницької міської ради. Виходячи з наведеного, твердження, що спірна земельна ділянка відповідно до вказаного передавального акта в числі іншого майна передана Хмельницькій міській раді є припущенням та не підтверджується належними доказами.

Заперечуючи доводи апеляційної скарги, представник Кабінету Міністрів України  у відзиві на апеляційну скаргу вказує , що відповідно до вимог п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 року № 1282 «Про затвердження Порядку вилучення і передачі військового майна Збройних сил» (в редакції чинної на момент видачі розпорядження) передача військового майна органам, уповноваженим управляти державним майном, самоврядним установам і організаціям та у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст або у їх спільну власність проводиться за рішенням: 1) Кабінету Міністрів України - щодо цілісних майнових комплексів; 2) Міністерства оборони України - щодо іншого окремого індивідуально визначеного майна; житлового фонду та інших об`єктів соціальної інфраструктури, які перебувають в оперативному управлінні військових частин і передаються не у складі цілісних майнових комплексів. 
Відповідно до п. 8 вищевказаного Порядку пропозиції щодо передачі військового майна за рішенням Міноборони після отримання його згоди погоджується ініціатором передачі з відповідними органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними установами і організаціями або відповідними органами місцевого самоврядування, Мінекономіки, Мінфіном, Фондом державного майна, Держкомстатом і подаються Міноборони. 
Таким чином, аналізуючи вищенаведений нормативно-правовий акт, передача військового майна за рішенням Міноборони можливе лише після погодження ініціатором передачі з Мінекономіки, Мінфіном, Фондом державного майна, Держкомстатом. 
Виходячи із матеріалів судової справи вбачається, що погоджень про передачу військового майна у відповідних державних органах ініціатором не було проведено чим самим порушили Порядок вилучення і передачі військового майна Збройних сил затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 серпня 2002 року № 1282. 
Оскільки землі оборони перебувають лише у користуванні Міністерства оборони України, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, відповідно до статті 142 Земельного кодексу України виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони.
Враховуючи те, що земельна ділянка площею 95,5282 га. перебуває у комунальній власності, то відновлення порушених прав держави є передача її Міністерству оборони України з метою подальшого використання її для потреб оборони. 
Отже, виходячи із вищевикладеного рішення Господарського суду Хмельницької області від 15.07.2022 року є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу вказує , що під час розгляду в суді першої інстанції даної справи за №924/894/21 доведено не спростованими доказами факт приналежності спірної земельної ділянки площею 95,5282 га до незаконно відчужених з державної власності, на підставі незаконного розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації №471/06-р від 12.05.2006 "Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України в землі резервного фонду Копистинської сільської ради", земель оборони військового містечка № НОМЕР_2 Хмельницького гарнізону, за результатами чого судом першої інстанції прийнято законне рішення щодо задоволення позовних вимог.
Позивачами в суді першої інстанції у даній справі спростовано право власності територіальної громади (комунальної власності) на спірну земельну ділянку, площею 95,5282 га, а також доведено її приналежить до земель оборони, які, до незаконного відчуження, перебували у державній власності, а факт наявності чи відсутності державної реєстрації спірної земельної ділянки, на яку посилається Відповідач у апеляційній скарзі, є не підставою набуття і підтвердженням чи спростуванням факту наявності права власності, а лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, і ототожнювати факт набуття права власності із фактом його державної реєстрації не можна, що збігається із правовими позиціями Верховного Суду у вищевказаних справах №922/2060/20 та № 917/553/17. 
Окремо на спростування доводів апеляційної скарги слід звернути увагу, що площа та конфігурація спірної земельної ділянки, площею 95,5282 га, як предмета спору, була встановлена судом першої інстанції і підтверджується висновками судової земельно-технічної експертизи від 04.03.2021 №2037/2038/3081-3247-20-26, відповідно до якої на запитання за №8 експертом надано відповідь, що залишкова площа земельної ділянки, право користування якою Міністерству оборони України, в особі КЕВ м. Хмельницький, припинено та передано до земель Копистинської сільської ради, відповідно до розпорядження Хмельницької РДА Хмельницької області від 12.05.2006 №471/06-р, площею 286,79 га, за виключенням земельних ділянок, які були передані у приватну власність, становить 95,5282 га, а конфігурація і координати даної залишкової площі земельної ділянки експертом зображено у Додатку №13 та Каталозі координат до Додатку №13 до даного висновку експерта.
Також, необґрунтованими є твердження апелянта щодо нібито не доведення факту порушенням Хмельницькою міською радою права позивачів щодо володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою.
Прокурор звертає увагу на те, що факт продовження перебування спірної земельної ділянки, площею 95,5282 га, яка відноситься до земель оборони та до незаконного відчуження перебувала у державній власності, у комунальній власності Хмельницької територіальної громади, в особі Хмельницької міської ради, є безпосереднім порушенням прав держави, в особі Міністерства оборони України, на вільне володіння, користування та розпорядження вказаними землями, а заперечення вказаного факту Хмельницькою міською радою вважаємо способом захисту, який немає за собою законного обгрунтування, направленим на уникнення зобов`язань щодо відновлення законності та повернення спірних земель у державну власність. З огляду на це, вважаємо, що рішення Господарського суду Хмельницької області є обґрунтованим, ухвалене на підставі повного, всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права
Представник  Міністерства оборони України  у відзиві на апеляційну скаргу звертає увагу на те, що твердження відповідача про те, що земельна ділянка не належить до комунальної власності не відповідає дійсності. Так судом констатовано, що за актом приймання- передачі від 16.05.2006 р. було здійснено передачу земельної ділянки Міністерства оборони України загальною площею 286,79 га із земельної ділянки площею 2487,6 га, яка знаходиться на території Копистинської сільської ради, до земель резервного фонду Копистинської сільської ради. 
Відповідно, подальші доводи прокурора, які відповідач просить не брати до уваги, щодо об`єднання територіальних громад лише спростуванням аргументів відповідача про неналежність земельної ділянки до комунальної власності. Таким чином господарським судом Хмельницької області вірно встановлено обставини справи та прийнято справедливе і законне рішення. 

3. Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.
Хмельницькій КЕЧ Хмельницького району, правонаступником якої згідно Положення КЕВ м.Хмельницький, затвердженого 02.01.2013р. начальником Західного Територіального КЕУ, є Квартирно-експлуатаційний відділ міста Хмельницький, 23.12.1975р. видано акт на право користування землею, згідно якого в постійне користування було відведено 2487,6 га землі згідно з вказаним у акті плані і описі меж. Вказаний акт затверджений рішенням виконавчого комітету Хмельницької районної ради депутатів трудящих №277-в від 23.12.1975р. 
20.10.2005р. Хмельницька районна державна адміністрація звернулась до начальника КЕЧ із проханням (лист №36/02-1577/05) вирішити питання виготовлення документації, пов`язаної із вилученням земельної ділянки і передачі її у землі запасу Копистинської сільської ради, зокрема, частини земель полігону  в/ч НОМЕР_3 , розташованої в Хмельницькому районі. У листі зазначено, що дана частина полігону не використовувалась за призначенням понад 15 років, передача вказаної земельної ділянки не впливає на стан бойової підготовки в/ч НОМЕР_3 . Використання даної земельної ділянки планується в подальшому для потреб народного господарства.
Листом № 1402 від 26.10.2005р. Хмельницька КЕЧ району звернулась до начальника земельних ресурсів Хмельницького району із проханням виготовити план земельної ділянки, орієнтовно площею 350 га, військового містечка НОМЕР_2 Хмельницького гарнізону в Хмельницькому районі для її вилучення в запас Хмельницького району. 
Хмельницька КЕЧ району звернулась до начальника Західного територіального КЕУ із листом № 1420 від 28.10.2005р., в якому просила порушити клопотання перед командувачем військами Західного оперативного командування про вилучення зі складу земель оборони до земель запасу Копистинської сільської ради Хмельницького району земельних ділянок військового містечка НОМЕР_2 (військового полігону " ІНФОРМАЦІЯ_2 ") Хмельницького гарнізону у Хмельницькому районі, загальною площею 286,7884га.
У листі заступника Міністра оборони України Нещадима М.І. Міністру оборони України Гриценку А.С. було повідомлено, що 14.03.2006р. комісією розглянуті пропозиції подані Головним КЕУ та Департаментом надлишкових фондів та земель Міністерства оборони України щодо передачі земель до земель запасу органів місцевого самоврядування та потенційно можливим територіям військових містечок під будівництво житла для військовослужбовців. Комісією прийнято рішення клопотати перед Міністром оборони України, зокрема, щодо: передачі до земель запасу земельних ділянок у 6 в/м; передачі до земель запасу земельних ділянок у 3 в/м за певних умов. До вказаного листа додано протокол № 16.
Міністр оборони України 17.03.2006р. затвердив пропозиції, викладені у протоколі №16 засідання постійно діючої комісії Міністерства оборони України, стосовно передачі до земель запасу земельних ділянок у військових містечках, в т.ч. - № 65 м.Хмельницький земельної ділянки площею 286,79 га, за умови виділення 50 % земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям гарнізону. Резолюція Міністра оборони України за № 2688/з від 17.03.2006 р. має зміст “Пропозиції затверджую. Опрацювати відповідно до вимог чинного законодавства” і скерована генерал-полковнику ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - відп. У пункті 8 вищевказаного протоколу зазначено: "Департаменту будівництва та відчуження фондів Міністерства оборони України разом з Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних сил України погодити пропозиції Департаменту надлишкових фондів та земель Міністерства оборони України для опрацювання та подання на розгляд комісії висновки по зазначеним у пунктах 15-144 військових містечках з істотними умовами договорів та пропозиціями для доповіді Міністру оборони України з метою прийняття остаточного рішення." 
22.03.2006р. та 27.03.2006р. Головне управління квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України зверталось до Західного територіального КЕУ із пропозицією провести вилучення земель встановленим порядком після отримання рішень сесії місцевих органів самоврядування про виділення 50 % земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям.
Листом №673 від 07.04.2006 р. Другий позивач повідомив голові Хмельницької районної державної адміністрації про затвердження Міністром оборони України протоколу №16 засідання постійно діючої комісії Міністерства оборони стосовно надання згоди на припинення права користування  земельною ділянкою площею 286,79 га у в/м 65 на землях Копистинської сільської ради за умови виділення 50% земель під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям гарнізону. В зв`язку з чим начальник КЕВ у цьому листі просив розглянути пропозицію Міністра оборони України та надати згоду на виділення земель під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям гарнізону. Відповідно до листа № 36/05-646/06 від 13.04.2006 р. Хмельницька районна державна адміністрація погодила виділення земельної ділянки площею 140 га для індивідуального житлового будівництва після передачі земельної ділянки площею 286 га (колишній полігон) у державну власність (резервний фонд) у відповідності до чинного законодавства України.
06.05.2006р. другий позивач звернувся до Хмельницької районної державної адміністрації з листом № 888 про вилучення із користування КЕВ земельної ділянки площею 286,7884 га, яка знаходиться на землях Копистинської сільської ради у Хмельницькому районі між полями Копистин - Колибань - Шумівці та містом Хмельницький, за умови виділення 50% земель під індивідуальне будівництво військовослужбовцям.
Розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації №471/06-р від 12.05.2006 р. вирішено припинити право користування земельною ділянкою Міністерства оборони України площею 286,79 га із земельної ділянки загальною площею 2487,6 га на території Хмельницького району, у зв`язку із добровільною відмовою. Розпорядження містить посилання на норми ст.17, п. а  ст.141, ст.142 Земельного кодексу України.
За актом приймання-передачі від 16.05.2006 р. було здійснено передачу земельної ділянки Міністерства оборони України (військове містечко НОМЕР_2 ) загальною площею 286,79 га із земельної ділянки площею 2487,6 га, яка знаходиться на території Копистинської сільської ради, до земель резервного фонду Копистинської сільської ради. 
Другий позивач листом № 2076 від 20.11.2006р. повідомив Хмельницьку районну державну адміністрацію, що в зв`язку з помилкою, допущеною спеціалістом військової частини НОМЕР_4 в розрахунках потрібної площі земель для стрільбищ Хмельницького гарнізону, було надано клопотання до Міністра оборони України про припинення права користування земельною ділянкою площею 286,7884 га на землях Копистинської сільської ради та надання дозволу на її вилучення із складу земель оборони. Вказане призвело до неможливості використання стрільбищ для бойової підготовки військових частин Хмельницького гарнізону, тому просив скасувати акт приймання-передачі від 16.05.2006р. та розпорядження голови Хмельницької районної державної адміністрації від 12.05.2006р. №471/06-р.
Згідно з листами №1239 від 09.08.2007р., №1756 від 26.10.2007р. та №1953 від 30.11.2007р. КЕВ м.Хмельницький звертався до Хмельницької РДА із проханням розглянути пропозицію Міністра оборони України та визначити місце розташування земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво військовослужбовцям. У відповідь на вказані листи Хмельницька РДА листом № 36/26-2090/07 від 23.11.2007р. повідомила, що із 286 га земельної ділянки, 147 га землі не може бути використаним в народному господарстві, оскільки 85 га землі входить в зону обстрілу полігону, 15 га – рекреаційна зона, 42 га – заболочені землі, 5 га – передані в 1996 році у власність працівникам військового радгоспу. Також вказано, що земельна ділянка знаходиться за межами населеного пункту та межує з діючим військовим полігоном, тому виділення земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво для військовослужбовців є неможливим. 
Рішенням господарського суду Хмельницької області від 28.07.2017р. позов    Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький до Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області  про   скасування розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації №471/06-р від 12.05.2006р.  задоволено. Вирішено скасувати розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації №471/06-р від 12 травня 2006р. "Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України в землі резервного фонду Копистинської сільської ради". У позові  Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький          до           Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області м.Хмельницький про скасування розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації №471/06-р від 12.05.2006р. відмовлено.
Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 23.10.2017р. рішення Господарського суду Хмельницької області від 28.07.2017р. у справі   № 924/1025/14 в частині задоволення позову Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький до Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області с.Малиничі Хмельницького району Хмельницької області про скасування розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації №471/06-р від 12 травня 2006р. "Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України в землі резервного фонду Копистинської сільської ради" – скасовано  та прийнято нове, яким у позові Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький до Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області с.Малиничі Хмельницького району Хмельницької області про скасування розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації №471/06-р від 12.05.2006р.   відмовлено. 
Постановою Верховного Суду від 29.11.2018р. у справі № 924/1025/14 постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 23.10.2017р. у даній справі   залишено без змін.
12.04.2021р. на адресу Хмельницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону надійшов висновок експерта від 04.03.2021р. № 2037/2038/3081-3247-20-26 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні № 42017240310000039. 
У відповідь на поставлене експерту запитання за № 8 експертом надано відповідь, що залишкова площа земельної ділянки, право користування якою Міністерству оборони України, в особі КЕВ м. Хмельницький, припинено та передано до земель Копистинської сільської ради, відповідно до розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області від 12.05.2006р. № 471/06-р, площею 286,79 га, за виключенням земельних ділянок, які були передані у приватну власність та знаходяться в межах земельної ділянки, переданої Копистинській сільській раді, орієнтовно становить 95,5282 га. При цьому, експертом зображено вказану залишкову площу у додатку № 13 до висновку експерта та описано її координати в Каталозі координат залишкової площі земельної ділянки до додатку №13 висновку експерта.
У матеріалах справи також наявні копії: технічної документації по державному акту на право користування землею Хмельницької КЕЧ; проекту землеустрою ПФ “П.В.М.”, Інформації з ЄРДР від 27.04.2020р. тощо.
Прокурор, стверджуючи, що незаконне відчуження земель оборони та використання їх сторонніми особами негативно впливає, особливо в умовах воєнного стану, на обороноздатність держави, що спричиняє тяжкі наслідки, у виді неможливості використовувати землі за призначенням військовими частинами, установами, організаціями Хмельницького гарнізону, звернувся до Господарського суду Хмельницької області з позовом  про визнання незаконним розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації №471/06-р від 12.05.2006р. "Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України в землі резервного фонду Копистинської сільської ради" в частині припинення права КЕВ м. Хмельницький на користування земельною ділянкою військового містечка № НОМЕР_2 Хмельницького гарнізону, площею 95,5282 га, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності; зобов`язати Хмельницьку міську раду повернути за актом прийому-передачі на користь держави в особі уповноваженого представника Міністерства оборони України земельну ділянку військового містечка № НОМЕР_2 Хмельницького гарнізону, площею 95,5282 га, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності та яка перебуває в комунальній власності на підставі розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації № 471/06-р від 12.05.2006р. "Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі      земель      Міністерства      оборони      України      в      землі      резервного      фонду Копистинської сільської ради".

4.Правові норми, застосовані апеляційним судом до спірних правовідносин.
Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією та законами України. Тобто, зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні №4-рп/2008 від 01.04.2008р., неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої і судової влади      Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
За змістом   ст.15 ЦК України   кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.2  ст.16 ЦК України   способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Відповідно до статей 13, 14 Конституції України, статей 177, 181, 324 ЦК України, статті 148 ГК України земля та земельні ділянки є об`єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.
Відповідно до пункту ж) частини 1 статті 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються, зокрема на землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. 
Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 77 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного розпорядження, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом. 
Аналогічне поняття земель оборони закріплене також у статті 1 Закону України "Про використання земель оборони", який визначає правові  засади  і  порядок використання земель оборони.
Статтею 2 вищевказаного Закону передбачено, що військовим частинам для виконання покладених на  них  функцій та завдань  земельні  ділянки  надаються  у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України. 
Згідно статті 14 Закону України "Про Збройні Сили України" земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.
Міністерство оборони України як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку Збройних Сил України до здійснення покладених на них функцій і завдань. Міністерство оборони України здійснює управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління (стаття 10 Закону України "Про оборону України"). 
Відповідно до статті 84 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного розпорядження, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема землі оборони,  крім  земельних  ділянок  під  об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення. 
Приписами частини 2 статті 84 Земельного кодексу України в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваного розпорядження,  визначено, що право   державної   власності   на   землю  набувається  і реалізується державою в особі  Кабінету  Міністрів  України,  Ради міністрів  Автономної  Республіки  Крим,  обласних,  Київської  та Севастопольської   міських,   районних   державних  адміністрацій та державних  органів  приватизації  щодо  земельних ділянок, на яких розташовані  об`єкти,  які  підлягають приватизації, відповідно до закону.
Згідно п. а) ч. 1 ст. 13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Водночас, положення п. а) ч. 1 статті 17 Земельного кодексу України також закріплюють повноваження місцевих державних адміністрацій розпоряджатись землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 12 Перехідних положень ЗК України в редакції, чинній на момент винесення райдержадміністрацією спірного розпорядження, до  розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім  земель,  переданих  у приватну власність, та земель, на яких розташовані   державні,   в   тому  числі  казенні,  підприємства, господарські  товариства, у статутних фондах яких державі належать частки  (акції,  паї),  здійснюють  відповідні  сільські, селищні, міські  ради,  а  за  межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.
Приписами частини 1 статті 141 Земельного кодексу України визначено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. В силу вимог частини 3 статті 142 цього Кодексу припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної  ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.
Відповідно до статті 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Оцінивши в сукупності матеріали справи, врахувавши доводи і обґрунтування апеляційної скарги, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені   Конституцією України  функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави. Відповідно до п.2 ч.1 ст.2 Закону на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів держави в суді у випадках, визначених цим Законом. Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
За приписами ч. 4 ст. 23 Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень.
Відповідно до   ст. 53 Господарського процесуального кодексу України      прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених   ст. 174 цього Кодексу. Аналіз положень ст. 53 Кодексу у взаємозв`язку зі змістом ч. 3    ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках, зокрема, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження.
Отже, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Вказану правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020р. у справі № 912/2385/18.
На підтвердження вжиття заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурором додано до позовної заяви відповідні звернення, зокрема, від 16.08.2021р. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, стосовно того, що прокурором дотримано встановлений ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок щодо звернення до органів, уповноважених на захист інтересів держави, з повідомленням про виявлені порушення вимог законодавства та надання розумного строку для відреагування на стверджуване порушення інтересів держави.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність законних підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі.
Апеляційним судом встановлено, що згідно акту на право користування землею від 23.12.1975р. Хмельницькій КЕЧ Хмельницького району, правонаступником якої згідно Положення КЕВ м.Хмельницький, затвердженого 02.01.2013р. начальником Західного Територіального КЕУ,  позивачу 2 у справі, було надано в постійне користування 2487,6 га землі. Вказана земельна ділянка була надана для розміщення полігону (військове містечко № 65).
Відтак, вищевказана земельна ділянка належала до земель оборони в розумінні положень Закону України "Про використання земель оборони", Закону України "Про оборону України", Закону України "Про Збройні Сили України", перебувала в державній власності.
Судами приймається до уваги, що розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації №471/06-р від 12.05.2006 р., яким було вирішено припинити право користування земельною ділянкою Міністерства оборони України площею 286,79 га із земельної ділянки загальною площею 2487,6 га на території Хмельницького району було прийнято, як зазначено у ньому, у зв`язку із добровільною відмовою землекористувача.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що  матеріали справи не містять належних та допустимих доказів надання згоди (наказу чи директиви) уповноваженого державного органу на передачу спірної земельної ділянки до земель резервного фонду Копистинської сільської ради, як і відсутнє відповідне рішення стосовно добровільної відмови від права користування земельною ділянкою площею 286,79 га на території військового  містечка № 65. 
Долучений до матеріалів справи протокол №16 засідання постійно діючої комісії Міністерства оборони України, який містить резолюцію Міністра оборони України за №2688/з від 17.03.2006р. "Пропозиції затверджую. Опрацювати відповідно до вимог чинного законодавства", що адресована  генерал-полковнику ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , не може вважатись належним доказом вирішення питання про відмову від права користування земельною ділянкою. Юридична оцінка документа як такого, що має внутрішній характер, адресована посадовим особам міністерства, та не містить остаточного рішення із визначених у протоколі питань, є правильною. Вказане, зокрема, підтверджується пунктом 8 вищезазначеного протоколу №16, в якому вказано, що Департаменту будівництва та відчуження фондів Міністерства оборони України разом з Головним квартирно-експлуатаційним управлінням Збройних сил України необхідно погодити пропозиції Департаменту надлишкових фондів та земель Міністерства оборони України для опрацювання та подання на розгляд комісії висновків по зазначеним у пунктах військових містечках №№15-144, з істотними умовами договорів та пропозиціями для доповіді Міністру оборони України з метою прийняття остаточного рішення. 
За таких обставин, враховуючи відсутність належного з точки зору компетенції та змісту рішення уповноваженого на вирішення указаного питання органу управління,  колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції стосовно того, що у Хмельницької районної державної адміністрації були відсутні правові підстави для припинення права постійного користування землями оборони, а оспорюване розпорядження прийнято з порушенням вимог наведеного законодавства.
При розгляді справи судом також взято до уваги, що у постанові Верховного Суду від 29.11.2018р. у справі № 924/1025/14 зазначено, зокрема, що згідно з ч.2 ст.149 в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного розпорядження: "Вилучення земельних ділянок   провадиться   за   згодою землекористувачів  на  підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів  Автономної  Республіки  Крим,  місцевих  державних адміністрацій,  сільських,  селищних, міських рад відповідно до їх повноважень."
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.06.2018 у справі №916/3727/15 з посиланням на ст.14 Закону України від 06 грудня 1991 року № 1934-XII "Про Збройні Сили України" визнала спірну земельну ділянку землями оборони, що є державною власністю та розпорядження якою відноситься до повноважень Кабінету Міністрів України.
У постанові   Верховного Суду від 24.04.2018 у справі  № 902/538/14 викладений правовий висновок, з якого вбачається, що оскільки землі оборони перебувають лише у користуванні МОУ, а розпоряджається ними Кабінет Міністрів України, відповідно до статті 142 ЗК виключно Кабінет Міністрів України має право припиняти право користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони.
Зважаючи на викладене, а також беручи до уваги наведені норми права, судова колегія приходить до висновку, що істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, які закріплені за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі таких ділянок у власність або у користування іншим особам є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням МОУ.
Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2018 у справі  №916/1979/13 викладений такий правовий висновок:
"Велика Палата Верховного Суду вважає, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства.
Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права. На таку особу, позивача, з урахуванням принципу свободи розпорядження власними процесуальними правами, не можна покладати обов`язок об`єднання вимог про визнання протиправним і скасування рішення органу місцевого самоврядування та вимог про скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку, укладених (виданих) на підставі такого рішення. Така позиція висловлювалася Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі  №923/466/17."
Колегія суддів у постанові Верховного Суду від 29.11.2018р. у справі № 924/1025/14 повністю погодилась з вищевказаними висновками та з висновками суду першої інстанції про незаконність оскаржуваного рішення та можливість звернення позивача з позовом про захист своїх порушених прав згідно обраної форми захисту.
Поряд з цим, вказано у постанові Верховного Суду від 29.11.2018р. у справі №924/1025/14, судами попередніх інстанцій вірно встановлено, що спірна земельна ділянка, право постійного користування якою має намір відновити позивач, розподілена між фізичними та юридичними особами, які володіють та користуються нею на відповідних правових підставах, та чиї права та інтереси може бути порушено внаслідок скасування розпорядження.
Положеннями ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Концепція “майна” в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а відтак і “майном”.
Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах “Спорронґ і Льоннрот проти Швеції” від 23 вересня 1982 року, “Джеймс та інші проти Сполученого Королівства” від 21 лютого 1986 року, “Щокін проти України” від 14 жовтня 2010 року, “Сєрков проти України” від 7 липня 2011 року, “Колишній король Греції та інші проти Греції” від 23 листопада 2000 року, “Булвес” АД проти Болгарії” від 22 січня 2009 року, “Трегубенко проти України” від 2 листопада 2004 року, “East/West Alliance Limited” проти України” від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті “суспільний”, “публічний” інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону,   нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення “суспільного”, “публічного” інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття “суспільний інтерес” має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі “Колишній король Греції та інші проти Греції”). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить “суспільний інтерес” (рішення ЄСПЛ від 2 листопада 2004 року в справі “Трегубенко проти України”).
Критерій “пропорційності” передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. “Справедлива рівновага” передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе “індивідуальний і надмірний тягар”. При цьому з питань оцінки “пропорційності” ЄСПЛ, як і з питань наявності “суспільного”, “публічного” інтересу, визнає за державою досить широку “сферу розсуду”, за винятком випадків, коли такий “розсуд” не ґрунтується на розумних підставах.      
Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.                                                                                                    
Колегія суддів у постанові Верховного Суду від 29.11.2018р. у справі   № 924/1025/14 зазначає також, що при розгляді даної справи може бути враховано також рішення ЄСПЛ від 24 червня 2003 року в справі “Стретч проти Сполученого Королівства” та рішення ЄСПЛ від 20 жовтня 2011 року в справі “Рисовський проти України” щодо принципів застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема щодо необхідності додержання принципу “належного урядування” при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.
Разом із тим, у пункті 71 рішення у справі “Рисовський проти України” ЄСПЛ зазначив, що принцип “належного урядування”, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому “помилку” не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип “належного урядування” може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.
З огляду на викладене принцип “належного урядування” не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна, у тому числі й земельних ділянок, на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які слід з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу “належного урядування” оцінюється одночасно з додержанням принципу “пропорційності”, при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення “справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини”. Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.
Колегія суддів у постанові Верховного Суду від 29.11.2018р. у справі   № 924/1025/14 зазначає також, що перекладання на третіх осіб наслідків всіх вищенаведених дій та бездіяльності вказаних органів державної військової та цивільної влади, правоохоронних органів та задоволення позову з формальних підстав матиме наслідком порушення справедливого балансу та покладатиме надмірний індивідуальний тягар на вказаних третіх осіб, а відтак буде непропорційним і становитиме порушення статті 1 Першого протоколу.
Зважаючи на зміст вищенаведених висновків Верховного Суду в справі № 924/1025/14, суди вважає обґрунтованим та таким, що відповідає закону, звернення прокурора саме з даним позовом (про визнання незаконним розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області № 471/06-р від 12 травня 2006р. в частині припинення права користування земельною ділянкою (в частині, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності); про зобов`язання Хмельницької міської ради повернути державі в особі Міністерства оборони України земельну ділянку (в частині, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності). 
Беручи до уваги вищевказані положення законодавства, зміст вищенаведених висновків Верховного Суду в справі  № 924/1025/14 (яким, з-поміж іншого, зроблено висновок про незаконність розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області № 471/06-р від 12 травня 2006р.), встановлені судом обставини, зміст  доводів учасників процесу та наявних доказів, беручи до уваги при цьому, що  незаконне відчуження та використання земель оборони негативно впливає на реалізацію інтересів держави через неможливість використовувати вказані землі за призначенням, чим спростовуються доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі. Відтак, колегія суддів вважає правомірним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно того, що позовні вимоги про визнання частково незаконним розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області № 471/06-р від 12 травня 2006р. є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
З приводу вимог про зобов`язання Хмельницької міської ради повернути державі в особі Міністерства оборони України земельну ділянку (в частині, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності) колегія суддів зазначає наступне.
За змістом ч. 1 ст.317, ч. 1 ст.  319, ч. 1 ст.  321 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України). Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення будь-яких порушень його прав на землю (ч. 2 ст. 152 ЗК України).
Колегією суддів встановлено, що незаконним розпорядженням Хмельницької районної державної адміністрації № 471/06-р від 12.05.2006 р. вирішено припинити право користування земельною ділянкою Міністерства оборони України площею 286,79 га із земельної ділянки загальною площею 2487,6 га на території Хмельницького району. За актом приймання-передачі від 16.05.2006 р. було здійснено передачу земельної ділянки Міністерства оборони України (військове містечко 65) загальною площею 286,79 га із земельної ділянки площею 2487,6 га, яка знаходиться на території Копистинської сільської ради, до земель резервного фонду Копистинської сільської ради. 
Відповідно до ч.11 ст.25 ЗК України резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності. Відповідно до Закону України “Про добровільне об`єднання територіальних громад”, розпоряджень Кабінету Міністрів України від 29.04.2020р. № 475-р та від 12.06.2020р. № 727-р, територія Копистинської територіальної громади увійшла до складу території до Хмельницької територіальної громади, у зв`язку з чим прокурор обґрунтовано визначив відповідачем за вимогою про повернення майна саме Хмельницьку міську раду. 
Судом першої інстанції враховано, що згідно з ч.3 ст.8 Закону України “Про добровільне об`єднання територіальних громад” об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено апеляційним розглядом, 12.04.2021р. на адресу Хмельницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону надійшов висновок експерта від 04.03.2021р. № 2037/2038/3081-3247-20-26 за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні № 42017240310000039. 
У відповідь на поставлене експерту запитання за № 8 експертом надано відповідь, що залишкова площа земельної ділянки, право користування якою Міністерству оборони України, в особі КЕВ м. Хмельницький, припинено та передано до земель Копистинської сільської ради, відповідно до розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області від 12.05.2006р. №471/06-р, площею 286,79 га, за виключенням земельних ділянок, які були передані у приватну власність та знаходяться в межах земельної ділянки, переданої Копистинській сільській раді, орієнтовно становить 95,5282 га. При цьому, експертом зображено вказану залишкову площу у додатку № 13 до висновку експерта та описано її координати в Каталозі координат залишкової площі земельної ділянки до додатку №13 висновку експерта.
Водночас, суд першої інстанції правомірно вказав на те, що оскільки прокурором заявлено вимогу про зобов`язання Хмельницької міської ради повернути державі в особі Міністерства оборони України земельну ділянку (саме в частині, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності), задоволення вказаної позовної вимоги не становитиме порушення принципів “належного урядування” і “пропорційності” та, як наслідок, ст. 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини.
Щодо застосування строків позовної давності, то місцевий господарський суд  вірно зазначив, що  згідно зі статей  256, 257 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частинами 3, 4 ст.267 Цивільного кодексу України   визначено, що позовна давність      застосовується судом  лише   за    заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Разом із тим, відповідно до частини 1 ст.261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня,   коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Судом першої інстанції правомірно відзначено, що беручи до уваги звернення прокурора саме з даним позовом (про визнання незаконним розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області № 471/06-р від 12 травня 2006р. в частині припинення права користування земельною ділянкою (в частині, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності); про зобов`язання Хмельницької міської ради повернути державі в особі Міністерства оборони України земельну ділянку (в частині, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності), прокурор обґрунтовано посилається на те, що на час розгляду справи №924/1025/14 у період 2014-2018 років, в ході якої встановлено факт незаконності досліджуваного розпорядження, площа та конфігурація земель, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності, не встановлювались та не були відомі ні КЕВ м. Хмельницький, ні Міністерству оборони України, ні прокуратурі.
Водночас, площа та конфігурація таких земель, як і факт порушення прав позивача на користування останніми, стали відомі 12.04.2021р., тобто після отримання висновків земельно-технічної експертизи у кримінальному провадженні №42017240310000039 від 30.03.2017р. за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 425, ч. 2 ст. 425, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 410 КК України, за результатами якої встановлено залишкову площу та конфігурацію земельної ділянки (в частині, на якій відсутні зареєстровані права приватної власності), переданої до резервного  фонду Копистинської сільської ради (на підставі розпорядження Хмельницької районної державної адміністрації Хмельницької області № 471/06-р від 12 травня 2006р. "Про припинення права користування земельною ділянкою та призначення комісії по передачі земель Міністерства оборони України в землі резервного фонду Копистинської сільської ради").
Оскільки факт незаконного використання земель оборони (з  визначеними площею та конфігурацією), які не були передані в приватну власність, став відомий прокурору тільки 12.04.2021р., то судом першої інстанції зроблений вірний висновок стосовно того,  що визначений законодавством строк позовної давності на час подання позову не було пропущено. 
Відтак, підстави для відмови в позові через сплив позовної давності відсутні.
Таким чином, апеляційний господарський суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши доводи учасників справи, дійшов висновку, що судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне та вмотивоване рішення, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.
Аналізуючи вищенаведене в сукупності, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог.

6.Висновки за результатами апеляційного розгляду.                                                                                                                                                                                                                                                                       
У апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.
Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.
Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

                            
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Хмельницької міської ради на рішення Господарського суду Хмельницької області від  15.07.2022 р. у справі №924/894/21 - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Хмельницької області - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому  статтями 287-289 ГПК України.
Справу №924/894/21 повернути  Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "28" жовтня 2022 р.

Головуючий  суддя                                                                      Філіпова Т.Л. 

Суддя                                                                                              Бучинська Г.Б.  

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.