ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2022 року                                                                                                     м.Дніпро         
Справа №  904/4521/20
Центральний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Коваль Л.А. (доповідач)   
суддів: Верхогляд Т.А., Паруснікова Ю.Б.      
секретар судового засідання: Михайлова К.С.                                                                                      
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 (прийняту суддею Первушиним Ю.Ю.) у справі № 904/4521/20 
за заявою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області 
до боржника Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №20" 
про визнання грошових вимог в розмірі 82 500,81 грн.

ВСТАНОВИВ:

1.          Короткий зміст заявлених  вимог.

07.08.2021 до Господарського суду Дніпропетровської області надійшла заява Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з грошовими вимогами до боржника - Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №20" в розмірі 82 500,81 грн та 4 540,00 грн. судового збору.

2.          Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі та мотиви його прийняття.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 визнано грошові вимоги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області (49000, місто Дніпро, проспект Д. Яворницького, 93, код ЄДРПОУ 41323962) до Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №20" (50002, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Лермонтова, будинок 60, код ЄДРПОУ 25521786) в розмірі 4 540,00 грн. судового збору (1 черга), 10 102,14 грн. (2 черга); в решті - відхилено.
Приймаючи рішення про відхилення грошових вимог, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що наявність статусу студента у отримувача виплат не підтверджена належними і допустимими доказами після 21.12.2021 на час розгляду цієї заяви, відповідно, відсутні правові підстави для розрахунку капіталізації платежів до ФСС після припинення цього статусу.
Враховуючи, що строк з дати банкрутства 24.06.2021 до дати закінчення навчання особи, що отримує виплати, 21.12.2021 складає 6 календарних місяців (з округленням), то розмір виплат складає: 1683,69 грн. х 6 місяців = 10 102,14 грн. 

3.          Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області звернулось до Центрального апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 у справі № 904/4521/20, в якій просить частково скасувати ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 у справі № 904/4521/20 та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити кредиторські вимоги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.
4.          Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що управління повністю не погоджується з висновками, викладеними в ухвалі від 21.07.2022 з підстав надання судом переваги загальним нормам, як цивільного законодавства, так і законодавства загальнообов`язкового державного соціального страхування у правовідносинах, що склалися між страхувальником і страховиком при розгляді господарської справи №904/4521/20 про визнання банкрутом КП "ЖЕО №20" на відміну від спеціальних норм, що закріплені і Порядком капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року №986 та впровадженим саме на випадок ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством) страхувальника, а отже має вищу силу по відношенню до інших законів та підзаконних актів у подібних правовідносинах.
Так, в силу вимог ч. 1 ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства встановлено наслідки визнання боржника банкрутом, виходячи з яких, з дня ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури строк виконання всіх грошових зобов`язань банкрута вважається таким, що настав.
У порядку ч.2 ст. 1205 Цивільного кодексу України від 16.01.2003№435-ІУ у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 ЦК України, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1200 Цивільного кодексу України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні, зокрема, діти - до досягнення ними вісімнадцяти років (учні, студенти - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними двадцяти трьох років).
Вказана норма прямо кореспондується з положеннями, визначеними ч.ч. 1,2 ст. 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 №1105-ХІУ, якими встановлено право на страхові виплати в разі смерті потерпілого непрацездатним особам, які перебували на утриманні померлого.
Тобто, вказаними положеннями законодавства чітко унормовано право непрацездатних осіб, зокрема дітей, що перебували на утриманні потерпілої особи на відшкодування шкоди та на страхові виплати на випадок її смерті.
Апелянт звертає увагу суду, що підтверджене нормами цивільного законодавства та законодавства із загальнообов`язкового державного соціального страхування право непрацездатних осіб, що перебували на утриманні потерпілої особи на відшкодування шкоди та на страхові виплати набувається ними виключно за умови настання обставини, пов`язаної лише зі смертю потерпілої особи та залежить як від віку утриманця так і від його статусу.
Разом з цим, єдиним визначеним законодавцем нормативно - правовим документом, яким обумовлено виключно механізм (алгоритм) проведення капіталізації платежів у випадках ліквідації страхувальників є Порядок №986, за змістом частини другої якого термін «капіталізація платежів» означає визначення суми грошових зобов`язань страхувальника у випадку його ліквідації (зокрема у зв`язку з банкрутством), що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю застрахованим особам, які належить сплатити до Фонду соціального страхування України для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, а за змістом частини четвертої якого капіталізація платежів перед застрахованими особами або перед особами, визначеними у статті 41 Закону №1105, розраховується на період, що визначається як різниця між середньою очікуваною тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та віком особи на момент її проведення".
У розумінні частини третьої Порядку №986, капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.
За доводами скаржника, з системного аналізу наведених положень Порядку №986 вбачається, що право Страховика на отримання капіталізованих платежів для забезпечення страхових виплат перед застрахованими особами або перед особами, визначеними у ст. 41 Закону №1105, виникає виключно за обставин, зумовлених ліквідацією Страхувальника та обмежене лише віком особи та її статтю. Жодних обмежень, пов`язаних зі статусом вказаних осіб, Порядок №986 не містить.
Таким чином, на думку скаржника, встановлене чинним законодавством України право дитини померлої Потерпілої особи на отримання страхових виплат до досягнення нею двадцяти трьох річного віку не може бути звужене з урахуванням принципів, визначених Порядком №986.

Згідно поданої 29.08.2022 заяви апелянт вважає, що єдиним визначеним законодавцем нормативно-правовим документом, яким обумовлено виключно механізм (алгоритм) проведення капіталізації платежів у випадках ліквідації страхувальника є Порядок капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 986.
З огляду на вказівку, закріплену у ст. 1205 ЦК України, згідно якої у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 ЦК України, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом, очевидно що при виборі судом першої інстанції норми права слід було застосовувати спеціальні норми законодавства, що регулюють правовідносини на випадок ліквідації.
Апелянт зазначає, що вказаних висновків дійшла і колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду, викладених у постанові від 21.04.2016 у справі №      820/11934/15 при вирішенні питання обґрунтованості обчислення органом Фонду суми капіталізованих платежів на користь шістнадцятирічного сина потерпілої особи з урахуванням вимог порядку до досягнення 23 років включно. 

5.          Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Згідно поданого відзиву на апеляційну скаргу арбітражний керуючий Кійко Є.А. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін. В обґрунтування відзиву зазначає, що кредитором подано розрахунок капіталізації платежів, виходячи з максимального розміру - досягнення утриманцем Потерпілої особи граничного віку, який дає право на отримання допомоги, в 23 повних роки - починаючи з дати визнання Боржника банкрутом 24.06.2021 до досягнення отримувачем страхової виплати ОСОБА_1 23 років - ІНФОРМАЦІЯ_3, (що складає 48 місяців і 6 днів), але кредитором розраховано розмір капіталізації платежів за 49 місяців. 49 х 1683,69 грн = 82      500,81 грн.
Проте, ліквідатор вважає таку позицію помилковою, оскільки наявність статусу студента у отримувача виплат не підтверджена належними і допустимими доказами після 21.12.2021 на час розгляду цієї заяви, ліквідатор вважає, що відсутні правові підстави для розрахунку капіталізації платежів до ФСС після припинення цього статусу. Грошові вимоги визнано частково, до дати закінчення навчання особи, що отримує виплати, 21.12.2021.
При цьому, представник кредитора ВД ФССУ в Дніпропетровській області в засіданні суду щодо розгляду оскаржуваних кредиторських вимог, яке відбулось 21.07.2022 повідомив, що на теперішній час виплати сину потерпілої особи не проводяться, оскільки він закінчив навчання.
Ліквідатор вважає, що апелянт помилково зазначає, що судом неправильно застосовано норми  матеріального права, оскільки в жодному з Законів відсутнє нарахування капіталізації виплат до досягнення особою 23 років як основною умовою диспозиції, а лише є гіпотезою вказаної норми права (умови, при якій застосовується диспозиція).
Також ліквідатор вважає безпідставним посилання апелянта на п. 4 Порядку № 986, оскільки він не може суперечити вимогам Закону. Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України. Ще однією ознакою, яка   відрізняє Закон від інших нормативно-правових актів, є критерій регулювання найбільш важливих суспільних відносин. Статтею 92 Конституції України визначено коло питань  (суспільних  відносин), які можуть бути врегульовані виключно законами України. Вища юридична сила закону полягає також у тому, що всі підзаконні нормативно-правові  акти, (яким є Порядок № 986, що затверджений постановою Кабінету міністрів, тобто більш низьким в ієрархії нормативно-правовим актом, ніж Закон)  приймаються на основі Законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм.  Підпорядкованість таких  актів  законам закріплена у положеннях ст. 8 Конституції України.
Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акта нормам Закону слід застосовувати норми Закону, оскільки він має вищу юридичну силу.
На думку ліквідатора, п. 4 Порядку № 986 не охоплює своїми нормами порядок розрахунку капіталізації платежів у випадку смерті застрахованої особи ( ОСОБА_2 ), оскільки регулює лише:
1) щомісячні страхові виплати втраченого заробітку;
2) витрати на догляд за потерпілим відповідно до медичного;
3) витрати на забезпечення потерпілого автомобілем безоплатно чи на пільгових умовах, організацію та оплату навчання водінню автомобіля, а також на виплату компенсації на бензин (пальне), ремонт і технічне обслуговування автомобілів або на транспортне обслуговування;
4) витрати на санаторно-курортне лікування.
          Для визначення порядку розрахунку капіталізації платежів необхідно керуватись п. 7 Порядку № 986 - "Капіталізація платежів включає заборгованість страхувальника з виплат, пов`язаних із його зобов`язаннями відшкодувати шкоду, заподіяну життю або здоров`ю застрахованої особи, а саме суми одноразової допомоги, щомісячних виплат втраченого заробітку, витрат на догляд за потерпілим і виплат за листками непрацездатності", у сукупності з вимогами пп. 1) ч. 2 ст. 41 Закону України "Про обов`язкове державне соціальне страхування" та пп. 1) ч.1 ст. 1200, ч. 2 ст. 1205  ЦК України.

Згідно поданої заяви на лист апелянта ліквідатор вказує, що посилання апелянта на практику адміністративного суду є безпідставними, оскільки правовідносини у тій справі не є подібними і їх неможливо застосувати у цьому випадку.

6.          Рух справи у суді апеляційної інстанції.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.08.2022 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 у справі № 904/4521/20; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 29.09.2022 о 14:00 год.
У судовому засіданні 29.09.2022 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.          

7.          Встановлені судом обставини справи.

Провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №20" перебуває на стадії ліквідації, повноваження ліквідатора виконує арбітражний керуючий Кійко Євген Анатолійович (свідоцтво №1848 від 06.02.2018, адреса: 01014, місто Київ, а/с 12, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).
07.08.2021 до Господарського суду Дніпропетровської надійшла заява Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області з грошовими вимогами до боржника - Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №20" в розмірі 82 500,81 грн та 4 540,00 грн. судового збору.
У своїй заяві №08-07/7996 від 26.11.2021 Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області просить визнати кредиторські вимоги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області у вигляді капіталізованих платежів на загальну суму 82 500, 81 грн та включити їх до другої черги задоволених вимог кредиторів. 
В обґрунтування заявлених вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області посилається на те, що у зв`язку з настанням нещасного випадку на виробництві, який стався із застрахованою особою КП "ЖЕО №20" ОСОБА_2 (Потерпіла особа), органами Фонду провадяться страхові виплати на користь утриманця Потерпілої особи. А тому, відповідно до статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та Постанову Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 року №986 "Порядок капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників" виникла потреба капіталізації платежів, для задоволення вимог, що виникли із зобов`язань Страхувальника перед утриманцем Потерпілої особи. 
Відповідні страхові виплати органами Фонду провадяться на користь утриманця Потерпілої особи - ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на момент проведення капіталізації, утриманцем Потерпілої особи досягнуто віку 19 років. 
Кредитор стверджує, що при досягненні сином Потерпілої особи віку, встановленого пунктом першим частини другої статті 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме 23 років капіталізації платежів підлягає період 4 навчальних років та один місяць, що дорівнює 49 місяцям. 
Отже, на думку заявника, виходячи з встановленої на підставі статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" суми щомісячної страхової виплати у розмірі 1683, 69 грн., капіталізації підлягають платежі з щомісячних страхових виплат за 49 місяців, що складає суму грошових коштів 82 500, 81 грн (1683,69 грн. х 49 місяців). 
В підтвердження заявлених вимог Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області надано копії наступних документів: розрахунок капіталізації платежів, Акт №2 про нещасний випадок на виробництві від 12.09.2003 (форма Н-1), свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , довідку №442 від 04.10.2021, постанову ФСС України про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати особі, свідоцтво про встановлення батьківства №107947 від 22.09.2003. 
21.12.2021 на електронну адресу суду надійшло повідомлення ліквідатора - арбітражного керуючого Кійко Євгена Анатолійовича №02-02/83 від 16.12.2021 про результати розгляду грошових вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, згідно змісту якого останнім грошові вимоги визнано частково в розмірі 4540,00 грн судового збору (1 черга) та 10102,14 грн. заборгованості боржника із зобов`язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації платежів.

8.          Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
За приписами частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону про банкрутство, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із частиною шостою статті 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом про банкрутство.
Частиною першою статті 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.
Згідно із абзацом одинадцятим статті 1 КУзПБ кредитор - юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника.
Класифікація кредиторів законодавцем у КУзПБ здійснена в залежності від часу, або періоду виникнення грошового зобов`язання у боржника.                                         
Такі вимоги залежно від моменту виникнення грошового зобов`язання до боржника можуть бути: конкурсними або поточними.
Відповідно до частини четвертої статті 60 КУзПБ у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у ліквідаційній процедурі після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу.
Тобто частина перша статті 60 КУзПБ пов`язує можливість пред`явлення поточними кредиторами їх вимог до боржника з прийняттям господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури і не встановлює строкових обмежень (рамок) щодо їх подання.          
Згідно з приписами частини першої статті 59 КУзПБ одним з наслідків визнання боржника банкрутом, зокрема, є те, що з дня ухвали господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.
Отже, у ліквідаційній процедурі у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, крім тих, що прямо передбачені КУзПБ.
Водночас пунктом 2 частини першої статті 64 КУзПБ визначено, що у другу чергу задовольняються, зокрема, вимоги із зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників).
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 64 КУзПБ із застосуванням текстуального та телеологічного способів її інтерпретації свідчить, що диспозиція цієї норми при визначенні вимог, які підлягають задоволенню у другу чергу передбачає врахування, зокрема, що:
- зобов`язання за такими вимогами виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян. Тобто законодавцем мається на увазі момент виникнення зобов`язання боржника з виплати ним страхових платежів внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян в часі, що передує введенню ліквідаційної процедури у справі;
- визначення суми відповідних платежів здійснюється шляхом їх капіталізації лише у ліквідаційній процедурі.
Тобто наведеними вимогами законодавцем визначено вимоги за зобов`язаннями боржника з виплати ним страхових платежів внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, що виникли в часі раніше введенню ліквідаційної процедури у справі з визначенням суми таких платежів шляхом їх капіталізації у ліквідаційній процедурі.
Додатковим підтвердженням такого висновку щодо можливості проведення капіталізації платежів лише у разі ліквідації боржника свідчить положення змісту частини другої статті 1205 ЦК України, яка визначає, що у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним статтею 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до частин першої, другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" за частиною першою статті 2 якого законодавство про соціальне страхування складається із Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Кодексу законів про працю України, цього Закону, інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів. 
Згідно з пунктом 10 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.
Принципами державного соціального страхування, зокрема, є: обов`язковість страхування осіб відповідно до видів соціального страхування та можливості добровільності страхування у випадках, передбачених законом; державні гарантії реалізації застрахованими особами своїх прав; обов`язковість фінансування Фондом витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; формування та використання страхових коштів на засадах солідарності та субсидування; відповідальність роботодавців та Фонду за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом (стаття 3 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування"). 
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 15 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом і також є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.             
Пунктом 5 частини першої статті 11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначено, що одним і джерел формування коштів Фонду є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Тобто за змістом наведених норм страхувальники у разі їх ліквідації не звільняються від фінансування Фонду соціального страхування України, а правова природа капіталізації платежів полягає у сплаті страхувальником, який ліквідується, сум грошових зобов`язань, які призначені для забезпечення майбутніх виплат потерпілим особам, здоров`я яких зазнало шкоди під час виконання ними трудових обов`язків (див. висновок, викладений у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №   200/1353/21-а, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2022 у справі № 905/2340/19).
Як зазначено вище, провадження у справі про банкрутство Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №20" перебуває на стадії ліквідації.

Капіталізація платежів здійснюється за методикою згідно Порядку капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 грудня 2019 року №986 (далі - Порядок). 
Відповідно до пункту 3 Порядку капіталізації платежів до Фонду соціального страхування України у випадках ліквідації страхувальників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 грудня 2019 року №986 (далі - Порядок) капіталізація платежів проводиться щодо кожної застрахованої особи з урахуванням заборгованості за попередні роки та необхідних подальших платежів для забезпечення страхових виплат і витрат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Під час капіталізації платежів враховуються заробітна плата потерпілого, відсоток втрати професійної працездатності, витрати на догляд за потерпілим, на реабілітацію, протезування, придбання транспортних засобів, види соціальної допомоги відповідно до медичного висновку, одноразова допомога в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого, а також інші виплати, передбачені законодавством.
Згідно з пунктом 4 Порядку № 986 капіталізація платежів перед застрахованими особами або перед особами, визначеними у статті 41 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", розраховується на період, що визначається як різниця між середньою очікуваною тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та віком особи на момент її проведення, та обчислюється щодо кожного платежу.
Відповідно до пункту 7 Порядку, капіталізація платежів включає заборгованість страхувальника з виплат, пов`язаних із його зобов`язаннями відшкодувати шкоду, заподіяну життю або здоров`ю застрахованої особи, а саме суми одноразової допомоги, щомісячних виплат втраченого заробітку, витрат на догляд за потерпілим і виплат за листками непрацездатності. 
Положеннями пункту 8 Порядку передбачено, що у кредиторських вимогах Фонду соціального страхування України до страхувальника, щодо якого розпочато ліквідацію, зазначається сума грошових зобов`язань, обчислена з урахуванням кожного платежу, що підлягає капіталізації.
Суми капіталізованих платежів відповідно до зазначених кредиторських вимог у випадках ліквідації страхувальника перераховуються робочому органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, у якому страхувальник перебуває на обліку.
Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація №20" в якості страхувальника Фонду соціального страхування України зареєстрований у Криворізькому відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.
Як вбачається із матеріалів справи, а саме акту №2 від 12.09.2003 про нещасний випадок на виробництві, співробітник КП "ЖЕО №20" електромонтер ОСОБА_2 (Потерпіла особа) був уражений електричним струмом, що викликало смерть (арк.с. 9-11). 
Даний факт також підтверджується свідоцтвом НОМЕР_2 від 01.09.2003 про смерть ОСОБА_2 , виданий відділом реєстрації актів громадського стану Центрально - міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (арк.с. 12).     
Потерпілий ОСОБА_2 мав сина ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про встановлення батьківства НОМЕР_3 від 22.09.2003, виданим відділом реєстрації актів громадського стану Центрально - міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (арк.с. 15).     
Згідно статті 41 Закону України "Про обов`язкове державне соціальне страхування" (Закон №1105) у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. 
Постановою Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 29.03.2021 №12011/754068/5005.2/45 сину потерпілої особи - ОСОБА_1  призначено суму щомісячної страхової виплати в розмірі 1 683,69 грн. (арк.с. 14).
Згідно пп. 1 частини 2 статті 41 Закону України "Про обов`язкове державне соціальне страхування" щомісячні страхові виплати непрацездатним особам, які перебували на утриманні потерпілої особи, проводяться студентам (курсантам, слухачам, стажистам) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років. 
Отже, виходячи з аналізу цієї норми Закону, законодавець встановив основний критерій для отримання права на страхові виплати - "до закінчення навчання". Наявність сполучника "Але" зазначає, що гіпотеза норми права після цього сполучника визначає особливі (обмежувальні) умови дії загальної гіпотези (до закінчення навчання) щодо диспозиції (право на виплати). 
Аналогічно викладена норма права в пп. 1 частини 1 статті 1200 Цивільного кодексу України в якій зазначено, що шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років). 
Таким чином, Закон пов`язує право особи на отримання вказаних виплат не з досягненням нею 23 річного віку, а саме із її статусом студента.
Згідно довідки Державного професійно-технічного навчального закладу "Криворізький центр професійної освіти робітничих кадрів торгівлі та ресторанного сервісу" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається на денній формі навчання з періодом навчання з 15 вересня 2020 по 21 грудня 2021. 
Суд також звертає увагу, що згідно постанови Криворізького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області від 29.03.2021 №12011/754068/5005.2/45 сину потерпілої особи - ОСОБА_1  постановлено виплати провадити з 01 липня 2021 по 21 грудня 2021 включно (арк.с. 14).  
Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 12.07.2022 кредитору було запропоновано подати до суду довідку на підтвердження наявності статусу студента ОСОБА_1 після 21.12.2021, станом на час розгляду заяви про визнання грошових вимог та копію постанови Фонду соціального страхування України щодо продовження здійснення виплати ОСОБА_1 раніше призначеної щомісячної страхової виплати після 21.12.2021 (у разі наявності). 
Кредитором до суду не надано належних документів на підтвердження наявності статусу  студента у ОСОБА_1 після 21.12.2021. 
У судовому засіданні 21.07.2022 на запитання суду чи продовжує кредитор здійснювати після 21.12.2021 щомісячну страхову виплату ОСОБА_1 , представником кредитора  надано відповідь, що на даний час Кредитор не здійснює страхові виплати ОСОБА_1 .
Слід зазначити, що Порядок капіталізації платежів до ФСС України у випадках ліквідації страхувальників, затверджений постановою КМУ від 04.12.2019 №986 (далі - Порядок № 986) визначає лише загальні умови - "капіталізація платежів перед застрахованими особами або перед особами, визначеними у статті 41 Закону №1105, розраховується  на  період, що визначається як різниця  між середньою очікуваною тривалістю життя для чоловіків і жінок у країні та  віком особи на момент її проведення", і не деталізує порядок розрахунку капіталізації для осіб, які є студентами - чи до закінчення навчання, чи до досягнення 23 років. 
Оскільки наявність статусу студента у отримувача виплат не підтверджена належними і допустимими доказами після 21.12.2021 на час розгляду цієї заяви, то і відсутні правові підстави для розрахунку капіталізації платежів до ФСС після припинення цього статусу.
Як свідчить з наданого розрахунку, Кредитором розраховано розмір капіталізації платежів за 49 місяців на суму 82500,81 грн (49х1683,69 грн = 82500,81 грн). Кредитором розрахунок капіталізації платежів здійснено  виходячи з максимального розміру - досягнення утриманцем Потерпілої особи граничного віку, який дає право на отримання допомоги, в 23 повних роки, але суд не погоджується з такою позицією кредитора та вважає, що розрахунок необхідно здійснювати з дати визнання боржника банкрутом до закінчення навчання особи.
Отже, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що задоволенню підлягають грошові вимоги кредитора в розмірі 10 102,14 грн, згідно такого розрахунку: строк з дати банкрутства 24.06.2021 до дати закінчення навчання особи, що отримує виплати, 21.12.2021 складає 6 календарних місяців (з округленням), відповідно, розмір виплат складає: 1683,69 грн х 6 місяців = 10 102,14 грн. В решті вимоги підлягають відхиленню. 
Положеннями частини 2 статті 64 КУзПБ визначено, що у другу чергу задовольняються: вимоги із зобов`язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов`язань із сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб`єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників).
Таким чином, грошові вимоги Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області у розмірі 10 102, 14 грн підлягають включенню до 2 черги задоволення. 
Суд також вважає за необхідне зазначити, що кредитор в подальшому не позбавлений права звернутись до суду із заявою про визнання грошових вимог у разі надання ОСОБА_1 належних доказів на підтвердження продовження навчання після 21.12.2021, на підставі чого виникають правові підставі для здійснення розрахунку капіталізації платежів.  
Колегія суддів вважає безпідставним посилання апелянта на висновки, викладені у постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 21.04.2016 у справі №   820/11934/15, оскільки висновки апеляційних судів не є обов`язковими до застосування. При цьому, колегія суддів звертає увагу, що правовідносини у цій справі не є подібними і їх неможливо застосувати у цьому випадку.
Встановлене вище, спростовує доводи апеляційної скарги.

9.          Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За встановлених обставин справи, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення місцевого господарського суду зміні або скасуванню.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 у справі № 904/4521/20 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 21.07.2022 у справі №   904/4521/20 залишити без змін.
Витрати з оплати судового збору за подання апеляційної скарги віднести на Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04.10.2022.

Головуючий суддя                                                                       Л.А. Коваль

Суддя                                                                                           Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                                Ю.Б. Парусніков