Постанова 
Іменем України
 
29 листопада 2022 року
м. Київ
 
справа № 757/849/20
провадження № 61-7847св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 , 
особи, які не брали участі у справі: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на нерухоме майно шляхом виселення
 
за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Пономаренко Катерини Петрівни на постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року у складі колегії суддів: Гуля В. В., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив усунути йому перешкоди у здійсненні права власності шляхом виселення відповідача та/або інших осіб з квартир АДРЕСА_1 та з квартири АДРЕСА_2 .
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 раніше належали відповідачу та були передані ним в іпотеку з метою забезпечення грошових зобов`язань перед ОСОБА_1 . Зобов`язання виконані не були, рішенням суду стягнуто заборгованість. При виконанні рішення, у зв`язку з нереалізацією квартир на торгах, вони були передані йому як стягувачу, він оформив на них право власності. Однак відповідач добровільно не виселився, ключів не передав та не звільнив квартири від інших мешканців. У зв`язку з цим просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Печерський районний суд міста Києва рішенням від 23 січня 2020 року,                                                з урахуванням ухвали від 12 лютого 2020 року про виправлення описки, позов задовольнив. Усунув ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_3 шляхом виселення ОСОБА_2 з усіма залежними від нього особами з цієї квартири. Усунув ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_4 шляхом виселення ОСОБА_2 з усіма залежними від нього особами з цієї квартири. Усунув ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_5 шляхом виселення                     ОСОБА_2 з усіма залежними від нього особами з цієї квартири. Усунув ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_6 шляхом виселення                  ОСОБА_2 з усіма залежними від нього особами з цієї квартири. Усунув ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_7 шляхом виселення                   ОСОБА_2 з усіма залежними від нього особами з цієї квартири. Усунув ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_8 шляхом виселення                    ОСОБА_2 з усіма залежними від нього особами з цієї квартири. Усунув ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_9 шляхом виселення                   ОСОБА_2   з усіма залежними від нього особами з цієї квартири. Усунув ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_10 шляхом виселення                     ОСОБА_2 з усіма залежними від нього особами з цієї квартири. Усунув ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_11 шляхом виселення                    ОСОБА_2 з усіма залежними від нього особами з цієї квартири. Усунув ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_12 шляхом виселення                      ОСОБА_2 з усіма залежними від нього особами з цієї квартири. Усунув ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні права власності на квартиру АДРЕСА_2 шляхом виселення                     ОСОБА_2 з усіма залежними від нього особами з цієї квартири.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги                                                        є обґрунтованими, оскільки позивач є власником спірних квартир, а відповідач чинить йому перешкоди у користуванні власністю. Крім того, суд взяв до уваги ту обставину, що ОСОБА_2 визнав позов та зазначив, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як особи, які не брали участі у справі, звернулися до апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року. 
 
Апеляційний суд справу розглядав неодноразово.
 
Київський апеляційний суд постановою від 30 червня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнив. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судові витрати по 6 339,30 грн на кожного, а всього 12 678,61 грн.
 
Апеляційний суд мотивував постанову тим, що як у позивача, так і в особи, яка подала апеляційну скаргу наявні підстави виникнення права власності, які                                                є неоспореними. Разом з цим, звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 вимоги про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення                    з квартир АДРЕСА_1 та з квартири АДРЕСА_2 , зокрема, до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не заявляв, однак рішенням, яке оскаржується, зачіпаються їх права та законні інтереси, оскільки                                                                  у ОСОБА_3 є підстави виникнення права власності на спірне майно.
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
 
У серпні 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Пономаренко К. П. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказувала те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду                       від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, від 19 червня 2018 року у справі                   № 922/2383/16, від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15, від 12 грудня              2018 року у справі № 2-3007/110, від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15, від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15 та постановах Верховного Суду   від 03 лютого 2021 року у справі № 758/7447/16, від 02 жовтня 2019 року у справі                          № 352/126/15, від 10 жовтня 2018 року у справі № 711/10808/16, від 12 березня 2020 року у справі № 160/4130/19, від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16, від 27 березня 2020 року у справі № 910/4450/19, від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16, від 25 квітня 2018 року у справах № 925/3/7 та № 910/24257/16.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд не зазначив та не обґрунтував, яким чином рішення місцевого суду стосується прав, інтересів чи обов`язків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . При цьому ні ОСОБА_3 , ні ОСОБА_4 не є залежними від ОСОБА_2 особами. Спір про виселення стосувався лише ОСОБА_1 як позивача та особи, яка набула право власності на вищевказані квартири, - ОСОБА_2 як попереднього власника квартир. Апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про те, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є правовий зв`язок з рішенням суду першої інстанції, оскільки рішенням від 23 січня 2020 року не визнавалося право власності ОСОБА_1 на квартири. 
 
У листопаді 2022 року представник  ОСОБА_3 - адвокат                                  Мамась Ю. О. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, оскільки це судове рішення                                      є законним і обґрунтованим, суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, дав їм належну правову оцінку. При цьому зазначив, що ОСОБА_3                       є власником спірних квартир, фізично проживає в них разом із членами сім`ї та веде у них свою діяльність, а тому рішення місцевого суду однозначно порушує права ОСОБА_3 . 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
09 листопада 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи 
 
Апеляційний суд встановив, що на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 57,9 кв. м, житловою площею 43,2 кв. м належить на праві власності ОСОБА_1 . Свідоцтво посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О. Є., зареєстроване в реєстрі за № 6027, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192079287, сформований 09 грудня 2019 року.
 
На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 58,6 кв. м, житловою площею 43,7 кв. м належить на праві власності ОСОБА_1 . Свідоцтво посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О. Є., зареєстроване в реєстрі за                           № 6028, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192088485, сформований 09 грудня 2019 року.
 
На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 59,6 кв. м, житловою площею 44,5 кв. м належить на праві власності ОСОБА_1 . Свідоцтво посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О. Є., зареєстроване в реєстрі за                       № 6029, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192095423, сформований 09 грудня 2019 року.
 
На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_6 , загальною площею 59,1 кв. м, житловою площею 43,7 кв. м належить на праві власності ОСОБА_1 . Свідоцтво посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О. Є., зареєстроване в реєстрі за                          № 6030, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192101972, сформований 09 грудня 2019 року.
 
На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_7 , загальною площею 60,7 кв. м, житловою площею 45,26 кв. м належить на праві власності ОСОБА_1 . Свідоцтво посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О. Є., зареєстроване в реєстрі за                        № 6031, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192105642, сформований 09 грудня 2019 року.
 
На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_8 , загальною площею 60,1 кв. м, житловою площею 44,8 кв. м належить на праві власності ОСОБА_1 . Свідоцтво посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О. Є., зареєстроване в реєстрі за                             № 6046, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192284986, сформований 09 грудня 2019 року.
 
На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_9 , загальною площею 65,5 кв. м, житловою площею 47,3 кв. м належить на праві власності ОСОБА_1 . Свідоцтво посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О.Є., зареєстроване в реєстрі за                         № 6047, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192288329, сформований 09 грудня 2019 року.
 
На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_10 , загальною площею 62,1 кв. м, житловою площею 45,8 кв. м належить на праві власності ОСОБА_1 . Свідоцтво посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О. Є., зареєстроване в реєстрі за                        № 6048, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192291858, сформований 09 грудня 2019 року.
 
На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_11 , загальною площею 58,5 кв. м, житловою площею 43,5 кв. м належить на праві власності ОСОБА_1 . Свідоцтво посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О. Є., зареєстроване в реєстрі за                             № 6049, про що свідчать витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192295022, сформований 09 грудня 2019 року.
 
На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_12 , загальною площею 59,1 кв. м, житловою площею 44,2 кв. м належить на праві власності ОСОБА_1 . Свідоцтво посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О. Є., зареєстроване в реєстрі за                       № 6050, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 192298042, сформований 09 грудня 2019 року.
 
На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , загальною площею 62,7 кв. м, житловою площею 47,3 кв. м належить на праві власності ОСОБА_1 . Свідоцтво посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Полежаєвим О. Є., зареєстроване в реєстрі за                          № 6022, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 191943719, сформований 09 грудня 2019 року.
 
ОСОБА_3 надав апеляційному суду такі документи:
 
договір дарування від 21 вересня 1999 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , щодо квартири АДРЕСА_3 , посвідчений державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-5173;
 
договір дарування від 21 вересня 1999 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , щодо квартири АДРЕСА_4 , посвідчений державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-5176;
 
договір дарування від 21 вересня 1999 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , щодо квартири АДРЕСА_5 , посвідчений державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-5179;
 
договір дарування від 21 вересня 1999 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , щодо квартири АДРЕСА_6 , посвідчений державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-5177 (нерозбірливо);
 
договір дарування від 04 лютого 2000 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , щодо квартири АДРЕСА_7 , посвідчений державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-535;
 
договір дарування від 04 лютого 2000 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , щодо квартири АДРЕСА_8 , посвідчений державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-537;
 
договір дарування від 04 лютого 2000 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , щодо квартири АДРЕСА_9 , посвідчений державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за №2-539;
 
договір дарування від 04 лютого 2000 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , щодо квартири АДРЕСА_10 , посвідченим державним нотаріусом Двадцятої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 2-541;
 
договір дарування від 22 лютого 2002 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , щодо квартири АДРЕСА_11 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н. М., зареєстрований в реєстрі за № 380;
 
договір дарування від 27 травня 2002 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , щодо 39/100 частин квартири АДРЕСА_12 , посвідчений державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 3-2877;
 
договір дарування від 23 січня 2003 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , щодо 61/100 частин квартири АДРЕСА_12 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою Н. М., зареєстрований в реєстрі за № 118.
 
На кожному із перелічених договорів міститься реєстраційний напис КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна».
 
Квартира  АДРЕСА_2 належить                              ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12 липня 2006 року, укладеного між ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л. О., зареєстрований в реєстрі за № 2д-83.
 
Згідно з посвідкою на постійне місце проживання, виданою на ім`я                         ОСОБА_3 , він з 13 вересня 2014 року зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 .
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,                       є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;               2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи                                       у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
 
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав            і свобод у судовому порядку.
 
Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).
 
Вказана конституційна норма конкретизована в статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення ставиться в залежність від процесуального закону.
 
Частиною першою статті 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Так, закон визначає коло осіб, що наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи,                а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її     (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
 
При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто суд має розглянути й вирішити спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції                                   є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи                               у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або        у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини                               і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.  
 
При вирішенні питання про те, чи прийнято оскаржуване рішення про права, обов`язки, свободи чи інтереси особи, яка не брала участі у справі, суд має з`ясувати, чи буде у зв`язку із прийняттям судового рішення з цієї справи таку особу наділено новими правами, чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права, свободи та/або обов`язки, або позбавлено певних прав, свобод та/або обов`язків у майбутньому.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності                                      є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.
 
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
 
Результат аналізу наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження майном, що перебуває у приватній власності, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, або шляхом виселення (негаторний позов).
 
Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем є лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Тому з`ясування того, хто є власником або титульним володільцем спірного майна, має значення для вирішення цієї справи.
 
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 925/180/18.
 
Апеляційний суд на виконання процесуального закону відкрив апеляційне провадження у справі за апеляційними скаргами  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які не брали участі у справі,належним чином дослідив доводи апеляційних скарг, зокрема, наявні в матеріалах справи докази щодо набуття права власності на спірні квартири, а також про реєстрацію                              ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_13 , івстановив, що обставини про вирішення місцевим судом питання про права, інтереси, свободи та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, підтвердилися.
 
Не заслуговують на увагу і доводи касаційної скарги про те, що місцевий суд не вирішував питання про права, інтереси, свободи та (або) обов`язки  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що їх права та законні інтереси рішенням, яке оскаржується, зачіпаються, адже у ОСОБА_3 також є підстави виникнення права власності на спірне майно, а також зареєстроване місце проживання в одній із квартир. 
 
Встановивши, що суд першої інстанції вирішив в оскаржуваному рішенні питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки заявників, апеляційний суд дійшов правильного висновку про скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову. 
 
Встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої та апеляційної інстанцій і не належить до компетенції касаційного суду. 
 
Суд апеляційної інстанції надав спірним правовідносинам належну правову оцінку, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих       і правильних висновків суду апеляційної інстанції та зводяться до незгоди                   з оскаржуваним судовим рішенням і необхідності переоцінки доказів у справі, що не належить до компетенції касаційного суду.
 
Ураховуючи встановлені судом конкретні обставини цієї справи, оскаржуване судове рішення не суперечить правовим висновкам, які зазначені в касаційній скарзі як підстава для відкриття касаційного провадження. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Пономаренко Катерини Петрівни залишити без задоволення.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 30 червня 2022 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:	А. Ю. Зайцев	
 	 	
 	Є. В. Коротенко	
 	 	
 	М. Ю. Тітов