ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2022 року		Справа № 140/9255/21 пров. № А/857/10254/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Курильця А.Р.,
при секретарі судового засідання – Юрченко М.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року (суддя Волдінер Ф.А., м.Луцьк, повний текст складено 24 січня 2022 року), 

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі – Головне управління) в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 30.03.2021 №0018280902 (далі – ППР).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
В доводах апеляційної скарги, обмежившись цитуванням норм матеріального права та висновків і обставин встановлених судом, вказує, що за порушення норм Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі – Закон №481/95-ВР) передбачена відповідальність, яка застосовується до різних суб`єктів: фінансова до суб`єктів господарювання, адміністративна до осіб, що безпосередньо здійснювали продаж алкогольних напоїв неповнолітній особі та без наявності відповідної ліцензії. Зазначає, що закриття провадження у справах про притягнення особи до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю складу правопорушення жодним чином не виключає підстав для притягнення до відповідальності суб`єкта господарювання ФОП шляхом застосування штрафних (фінансових) санкцій передбачених Податковим кодексом України (далі – ПК) або Законом №481/95-ВР). Також вказує на неспівмірність суми понесених позивачем витрат на правничу допомогу із складністю справи.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не встановлено факту зберігання дизпалива придбаного позивачем в квітні-травні 2020 року в ємкостях, що виявлені під час проведення фактичної перевірки в березні 2021 року.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з додержанням норм матеріального і процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ФОП взято на податковий облік 17.12.2018, основним видом його діяльності є вантажний автомобільний транспорт.
Згідно ліцензії про право зберігання пального (виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки) від 28.05.2020 №0317041420222699 адресою місця зберігання є Волинська область, м.Ковель, вул.Брестська, 113. Термін дії ліцензії з 14.06.2020 до 14.06.2025 (далі – Ліцензія).
10.03.2021 Головним управлінням проведена фактична перевірка з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковим до виконання при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах та пальним, за результатами якої складено акт від 11.03.2021 №2072/09-01/3615508290 (далі – Акт).
Проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог статті 15 Закону №481/95-ВР, а саме, перевіркою реєстру акцизних накладних «Системи електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового» за період з 01.04.2020 по 14.06.2021 встановлено, що ФОП придбавав дизпаливо (важкі дистиляти (газойлі)) згідно акцизних накладних від 07.04.2020 №2003 - 2516,38 літрів; 23.04.2020 №2540 - 2505,79 літрів; 06.05.2020 №2816 - 2490,63 літрів;
Доставка пального згідно з акцизними накладними та наданих в ході проведення перевірки видаткових накладних та ТТН здійснювалась на адресу місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, на якому позивач зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки за адресою - Волинська область, м.Ковель, вул.Брестська, 133, де розташовані два резервуари для зберігання пального типу єврокуб об`ємом 1 метр кубічний кожен, де зберігає пальне ФОП. Проте згідно наданих письмових пояснень позивач зазначив, що фактично пальне відвантажувалося за адресою: Волинська область, м.Ковель, вул.Брестська, 113, а у первинних документах постачальником Товариством з обмеженою відповідальністю «Брітіш Петроліум» (далі – ТОВ) допущено помилку.
30.03.2021 відповідачем на підставі Акта прийнято ППР яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій у розмірі 500000 грн.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено обов`язок органів держаної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23.11.2018 № 2628-VIII внесено зміни до Закону № 481/95-ВР, зокрема запроваджено ліцензування видів господарської діяльності з виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним. Зазначені зміни набрали чинності з 01.07.2019.
Відповідно до підпункту 14.1.6. пункту 14.1. статті 14 ПК акцизний склад - це:
а) спеціально обладнані приміщення на обмеженій території (далі - приміщення), розташовані на митній території України, де під контролем постійних представників контролюючого органу розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі, а також реалізації спирту етилового, горілки та лікеро-горілчаних виробів;
б) приміщення або територія на митній території України, де розпорядник акцизного складу провадить свою господарську діяльність шляхом вироблення, оброблення (перероблення), змішування, розливу, навантаження-розвантаження, зберігання, реалізації пального.
Не є акцизним складом:
а) приміщення відокремлених підрозділів розпорядника акцизного складу, які використовуються ним виключно для пакування, фасування, зберігання, одержання чи видачі маркованих марками акцизного податку горілки та лікеро-горілчаних виробів, відвантажених з акцизного складу, а також для здійснення оптової та/або роздрібної торгівлі відповідно до отриманої розпорядником акцизного складу ліцензії;
б) приміщення або територія, на кожній з яких загальна місткість розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального не перевищує 200 кубічних метрів, а суб`єкт господарювання (крім платника єдиного податку четвертої групи) - власник або користувач такого приміщення або території отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 1000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам.
в) приміщення або територія незалежно від загальної місткості розташованих ємностей для навантаження-розвантаження та зберігання пального, власником або користувачем яких є суб`єкт господарювання - платник єдиного податку четвертої групи, який отримує протягом календарного року пальне в обсягах, що не перевищують 10000 кубічних метрів (без урахування обсягу пального, отриманого через паливороздавальні колонки в місцях роздрібної торгівлі пальним, на які отримано відповідні ліцензії), та використовує пальне виключно для потреб власного споживання і не здійснює операцій з реалізації та зберігання пального іншим особам;
г) паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або обладнанні чи пристрої;
ґ) приміщення або територія, у тому числі платника податку, де зберігається або реалізується виключно пальне у споживчій тарі ємністю до 5 літрів включно, отримане від виробника або особи, яка здійснила його розлив у таку тару.
У відповідності до вимог статті 1 Закону №481/95-ВР місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування; зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико- хімічних характеристик.
Згідно частин першої та восьмої статті 15 Закону №481/95-ВР оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії. Суб`єкти господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.
Ліцензії на право оптової торгівлі пальним видаються терміном на п`ять років органом виконавчої влади, уповноваженим Кабінетом Міністрів України.
Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років.
Ліцензії на право оптової торгівлі видаються терміном на п`ять років уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі.
Плата за ліцензії справляється органом, що видає ліцензії, у розмірах, встановлених цим Законом, і зараховується до місцевих бюджетів.
Відповідно до абзацу 8 частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі:- оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.
Як встановлено вище, позивач придбавав дизпаливо (важкі дистиляти (газойлі)) згідно акцизних накладних від 07.04.2020 - 2516,38 літрів; 23.04.2020 - 2505,79 літрів; 06.05.2020 - 2490,63 літрів; вказане дизпаливо постачалось за місцем здійснення позивачем підприємницької діяльності за адресою: Волинська область, м.Ковель, вул.Брестська, 113; Ліцензія отримана 28.05.2021; за місцем здійснення позивачем підприємницької діяльності  розташовані два резервуари для зберігання пального типу єврокуб об`ємом 1 метр кубічний кожен, де на момент проведення перевірки позивач зберігав пальне.
З наведених фактичних обставин посадові особи відповідача, що здійснювали перевірку, дійшли висновку, що придбане позивачем в квітні-травні 2020 року (до отримання ліцензії) дизпаливо зберігалось у виявлених майже через рік (під час фактичної перевірки) ємкостях.
Водночас, з показань свідка, що був допитаний в суді першої інстанції (водій вантажного автомобіля, що працює у ФОП) ємкості на виробничій базі позивача були встановлені лише в кінці літа 2020 року, а придбане у вказаний період дизпаливо заливалось безпосередньо з бензовозу до паливного баку вантажного автомобіля.
Показання свідка, в свою чергу, підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями відомостей обліку видачі дизпалива від 07.04.2020 № 1, 23.04.2020 № 2, 06.05.2020 № 3, згідно яких водіям конкретно визначених автомобілів було видано дизпаливо в кількостях, що відповідають акцизним накладним від 07.04.2020, 23.04.2020, 06.05.2020.
Аналіз змісту підпункту 14.1.6 пункту 14.1 статті 14 ПК свідчить про те, що не є акцизним складом паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої.
Отже, обсяг пального, що заправлений у паливний бак як ємність для зберігання пального безпосередньо в транспортному засобі або технічному обладнанні, пристрої не враховується до обсягу отриманого пального в ємності для навантаження-розвантаження та зберігання пального у розумінні вказаної норми.
Судом першої інстанції вірно зазначено, що фактична перевірка відповідачем проводилася у березні 2021 року, у той час коли порушення нібито мало місце у період 01.04.2021-14.06.2020. Тобто, перевірка не виявила безпосереднього факту зберігання пального у спірний період, а такий висновок зроблено виключно на підставі документів.
Також судом першої інстанції вірно зазначено, що станом на момент проведення фактичної перевірки у ФОП була діюча Ліцензія на право зберігання пального.
Слід зазначити, що досліджені відомості реєстру акцизних накладних про придбане позивачем пальне, як єдина фактична підстава висновку перевірки про виявлення факту зберігання пального без ліцензії, за фактичної відсутності будь-якого пального та його зберігання позивачем, виключає сам факт допущення ним відповідного правопорушення у зв`язку із відсутністю події такого порушення та як наслідок, виключає можливість притягнення його до відповідальності.
Крім того, суд враховує постанову Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 7 травня 2021 року у справі № 159/1829/21 про притягнення до адміністративної відповідальності ФОП , яка набрала законної сили 18.05.2021.
Вказаною постановою встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що в період з 01.04.2020 по 14.06.2020 ФОП зберігав пальне на акцизному складі, не зареєстрованому у системі електронного адміністрування реалізації пального та за результатами розгляду справи закрито провадження в справі за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Щодо заперечень скаржника стосовно стягнення в користь ФОП витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 грн, то оцінивши подані документи на понесення судових витрат на правничу допомогу, апеляційний суд підтримує висновки суду першої інстанції, що такі витрати є реальними, обґрунтованими та пропорційними до предмета спору і підтвердженими матеріалами справи, тому повністю доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу у цій справі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Щодо судових витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції, то представником позивача було заявлено клопотання про стягнення з Головного управління судових витрат на професійну правничу допомогу понесених позивачем в суді апеляційної інстанції на суму 7000 грн. На підтвердження вказаних витрат подано: договір про надання правничої допомоги від 10.08.2022, предметом якого є підготовка відзиву на апеляційну скаргу у даній справі, представництво інтересів ФОП в суді апеляційної інстанції, подання від імені клієнта клопотань, заяв, додаткових пояснень тощо; розрахунок наданої правничої допомоги (юридичних послуг) від 01.09.2022, де за підготовку відзиву на апеляційну скаргу 6 год-6000 грн та представництво інтересів клієнта в судовій справі №140/9255/21 в суді апеляційної інстанції 1 год – 1000 грн; Всього надано послуг на суму 7000 грн; Акт (наданої правничої допомоги (юридичних послуг) від 01.09.2022; квитанція від 10.08.2022 №0.0.2636004411.1 про оплату наданих послуг 7000 грн.
Дослідивши вказані документи, заперечення відповідача проти заявленої суми судових витрат, суд апеляційної інстанції зважаючи на складність справи, характер виконаних адвокатом робіт (послуг) дійшов висновку про неспівмірність заявленої суми судових витрат на професійну правничу допомогу із складністю справи, необґрунтованість часу витраченого адвокатом, зокрема на підготовку відзиву на апеляційну скаргу (6 год) та розмір гонорару за таку послугу (6000 грн) та необхідінсть зменшення такої суми до 3000 грн.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочиснтва України (далі - КАС) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 січня 2022 року – без змін.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Волинській області (ЄДРПОУ: 44106679) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу понесених в суді апеляційної інстанції в сумі 3000 (три тисячі) гривень.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 1 вересня 2022 року.