Номер провадження: 22-ц/813/890/22 
Справа № 522/14600/15-ц
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Нечитайло Н.Ю.,
розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи за апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача, ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовної заяви.
16 липня 2015 року звернувся ОСОБА_2 з позовною заявою до ОСОБА_1 , за участі третьої особи – ОСОБА_3 , відповідно до якої просив визнати недійсною довідку-рахунок серії ДГП № 714108 від купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 21099, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , укладену 02.04.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; розділити спільне сумісне майно між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку автомобіля ВАЗ 21099.
В обґрунтування позову зазначив що 04 жовтня 1998 року між Позивачем, ОСОБА_2 , та Відповідачем, ОСОБА_1 (до шлюбу « ОСОБА_4 »), було укладено шлюб, який було зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Одеської міської ради, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №1049 та було видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 . 28 січня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси (місце мешкання Позивача) із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. На підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 березня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Під час шлюбу 23.04.2008 року подружжям був придбаний автомобіль марки ВАЗ 21099, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , тому даний автомобіль належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Оскільки відповідач – ОСОБА_1 продала автомобіль у період їх шлюбу без відома чоловіка, то ОСОБА_2 вимушений звернутися до суду з даним позовом.
До суду 05 жовтня 2016 року представник позивача подав заяву, відповідно до якої замінив предмет позову та тепер просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ринкову вартість 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ 21099, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та призначити судову авто-товарознавчу експертизу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ринкову вартість 1/2 частини автомобіля марки ВАЗ 21099, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 в розмірі 35530 гривень. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про задоволення позову.

Сповіщення сторін.
Про судове засідання, призначене на 26 жовтня 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Повне судове рішення виготовлено 07 листопада 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 04 жовтня 1998 року між Позивачем, ОСОБА_2 , та Відповідачем, ОСОБА_1 (до шлюбу « ОСОБА_4 »), було укладено шлюб, який було зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану виконкому Одеської міської ради, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №1049 та було видано свідоцтво про одруження серії НОМЕР_2 .
Під час шлюбу 23 квітня 2008 року подружжям був придбаний автомобіль марки ВАЗ 21099, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , даний факт не оспорюється сторонами.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2016 року, відповідно до якого позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя, визнання майна приватною особистою власністю, усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення, задоволено частково, також задоволено частково зустрічний позов ОСОБА_1 . Рішенням суду було поділено майно сторін таке як: будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 .
На підтвердження слів представника відповідача, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2016 року ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 частину грошових коштів внесених подружжям у період шлюбу відповідно до договору про пайову участь у будівництві квартири АДРЕСА_2 .
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 травня 2017 року було змінено резолютивну частину рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.06.2016 року, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у розмірі 28 350,49 грн. за його часину в квартирі АДРЕСА_2 .
Проте, суд першої інстанції правильно вбачав, що даними рішеннями суду не вирішувалося питання про поділ машини або відшкодування частини вартості автомобіля ВАЗ 21099, який був придбаний під час шлюбу.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси (під головуванням судді Свяченої Ю.Б.) від 06 березня 2013 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.
Згідно із висновку судового експерту ОНДІСЕ Шпак О.В. №5662 від 24.01.2017 року, середня ринкова вартість автомобіля марки ВАЗ 21099, 2000 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 складає 71060 гривень.
Відповідно до витребуваної інформації Малиновським районним судом м. Одеси від Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС України в Одеській області, які були долучені до матеріалів справи представником позивача в ході розгляду справи, вбачається, що твердження представника позивача про дату зняття з реєстрації автомобіля підтверджується відповіддю Управління державтоінспекції Головного управління МВС України в Одеській області № 712-1401 від 25.10.2013 року, відповідно до якої автомобіль марки ВАЗ 21099, державний номерний знак НОМЕР_1 з 24.04.2008 року по 11.01.2013 року значився зареєстрований за ОСОБА_1 , а 11.01.2013 року був знятий з обліку для реалізації. Також на підтвердження посилань позивача міститься заява ОСОБА_1 від 10.01.2013 року, в якій просила виписати з тех. паспорту ОСОБА_2 
У заяві №12320593 від 10.01.2013 року зазначено, що зняття з обліку проводиться для реалізації автомобіля.
Даний автомобіль 02.04.2013 року придбав ОСОБА_3 в організації, установи, що підтверджується заявою №15362106 від 02.04.2013 року, довідкою-рахунком № 714108 від 02.04.2013 року.
Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таким чином, оскільки право власності на автомобіль сторони набули під час перебування у шлюбі, а саме у 2008 році, в той час як шлюб було зареєстровано у 1998 році, суд першої інстанції правильно вважав це майно набутим спільно подружжям, тому відносить до їх спільної сумісної власності.
Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відомостей про домовленості між сторонами, щодо поділу машини інакше ніж встановлено законодавством у суду немає.
Згідно із ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Оскільки при поділі майна сторін у рішенні Малиновського районного суду м. Одеси від 21 червня 2016 року та у рішенні апеляційного суду Одеської області від 23.05.2017 року питання про поділ автомобіля не вирішувалося, а розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно набуде під час шлюбу, автомобіль на період відчуження належав ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.
Згідно із ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Суд першої інстанції правильно погодився з посиланням позивача на те, що фактично шлюбні стосунки між сторонами припинилося восени 2012 року, що було встановлено рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 21.06.2016 року про розірвання шлюбу.
Таким чином, автомобіль, що належав на праві спільної сумісної власності сторонам справи, був реалізований ОСОБА_1 після фактичного припинення шлюбних стосунків подружжя, без згоди її чоловіка – ОСОБА_2 .
Згідно з ч.2 ст.364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
За правилом ч. 2, 4 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
На підставі вищевикладеного та враховуючи те, що позивач змінив свої позовні вимоги та після змінення вимагав не 1/2 автомобіля, а 1/2 ринкової вартості після продажу автомобіля дружиною, суд першої інстанції обґрунтовано вважав за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 .
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 лютого 2018 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судове рішення виготовлено 07 листопада 2022 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дришлюк