ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 листопада 2022 року
м. Валки
справа № 639/1531/22
провадження № 22-ц/818/3641/22
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Тичкової О.Ю.,
суддів - Мамыноъ О.В., Пилипчук Н.П.,
сторони справи:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 08 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину,- 
УСТАНОВИВ:
09 червня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом в якому просила розірвати шлюб, зареєстрований 17.07.2007 р. та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку ( доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2022 р.
Позовні вимог вмотивовані тим, що останній рік спільного життя з відповідачем постійно виникали свари та конфлікти в сім`ї, зникло взаєморозуміння і довіра на грунті заробітку та витрачання грошових коштів, тому у січня 2022 були припинені шлюбні відносини. Сім`я існує формально, кожен з подружжя живе своїм життям, поновлення шлюбу недоцільно. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачкою і повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, всі розмови ОСОБА_1 з ним щодо матеріальної допомоги дитині закінчуються відчуженням і скандалом. Тому позивачка просила стягнути аліменти в судовому порядку. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 17 липня 2007 р. та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09 червня 2022 до досягнення дитиною повнолітнього віку. 
Рішення суду мотивовано тим, що під час розгляду справи встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам сторін. Тому наявні підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України. При визначенні розміру аліментів суд врахував, що відповідач є працездатною особою, має можливість працювати, виплачує аліменти на іншу дитину у розмірі 1/3 частини заробітку до 24 жовтня 2022 року, тому може сплачувати на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 
Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину у розмірі 1/4 частини від доходу відповідача скасувати, та постановити в цій частині нове рішення, яким стягнути аліменти у меншому розмірі - 1/8 частину від доходу ОСОБА_2 .. Посилається на те, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, що призвело до неправильного рішення.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на утриманні відповідача перебуває його мати ОСОБА_5 , яка перенесла інфаркт, потребує сторонньої допомоги. Розмір її пенсії на день ухвалення рішення становить 2102,84. Таким чином утримання матері суттєво впливає на розмір доходів відповідача. Вважає, що доцільним та достатнім є розмір аліментів у розмірі 1/8 частини з усіх видів заробітку.
Судова колегія, заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в частині визначення розміру аліментів на неповнолітню дитину, вважає що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення з таких підстав.
Відповідно до статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судовою колегією встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 липня 2007 року.
Від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Довідкою про реєстрацію місця проживання особи підтверджується, що ОСОБА_4 , 2007 року народження зареєстрована і проживає з матір`ю ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 .
Відповідач ОСОБА_2 проживає по АДРЕСА_2 разом з матір`ю ОСОБА_5 .
Судом установлено, що з ОСОБА_2 за рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 03.04.2007 р. стягуються аліменти на користь ОСОБА_6 неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини його доходу щомісяця, починаючи з 27.02.2007 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнення з відповідача аліментів проводиться у примусовому порядку з 01.04.2016, що підтверджується інформацією з автоматизованою системою виконавчого провадження. 
З наданих відповідачем документів вбачається, що його матір ОСОБА_5 є людиною пенсійного віку, не працює, у січні 2016 р. перенесла інфаркт, має супутні захворювання серцевої системи. Розмір пенсії ОСОБА_5 становить 2102,84 грн.
Стаття 15 Цивільного кодексу (надалі ЦК) України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Стягуючи з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини з усіх видів заробітку суд виходив із того, що доказів неможливості утримання дитини у визначеному розмірі суду не надано. Також не надано доказів щодо утримання непрацездатної матері, сплати коштів за її лікування, ліки, придбання харчів чи сплати комунальних послуг.
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Належними та допустимими доказами у матеріалах справи доведено, що відповідач здоровий, працездатний та може надавати матеріальну допомогу дитини у визначеному судом розмірі.
В супереч вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України відповідач не надав суду першої та апеляційної інстанції належних та допустимих доказів утримання ним непрацездатної матері, сплати коштів за її лікування, ліки, придбання харчів чи сплати комунальних послуг
Отже, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, спрямовані на переоцінку судом апеляційної інстанції доказів, що правильно були оцінені судом першої інстанції. Тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 належить залишити без задоволення, а рішення суду від 08.08.2022 в оскаржуваній частині - залишити без змін.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови тільки випадках, передбачених ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складений 28 листопада 2022 року.
Головуючий                                                                    О.Ю. Тичкова

Судді                                                                                 О.В.Маміна

Н.П. Пилипчук