КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
справа №361/939/22                                                     Головуючий у 1 інстанції: Радзівіл А.Г.

провадження №22-ц/824/9668/2022                                       Головуючий суддя: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
07  грудня 2022 року                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Головуючого судді: Олійника В.І., 
суддів: Суханової Є.М., Сушко Л.П.,
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2022 року у справі за позовом Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за надану правову допомогу, -
в с т а н о в и в :
 
У лютому 2022 року позивач СПД ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь суму заборгованості у розмірі 71 887 грн 73 коп. та суму судових витрат за сплачений судовий збір у розмірі 992 грн 40 коп.
Позов обґрунтовував тим, що 07 листопада 2014 року між відповідачем (Замовник) та позивачем (Виконавець) був укладений договір про надання правової допомоги №7/11.
Згідно з цим договором позивач надавав відповідачу правову допомогу в Броварському міськрайонному суді Київської області та Апеляційному суді Київської області у справі №361/10235/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Т-Фактор» про стягнення процентів за користування коштами та інфляційних і 3% річних за прострочення грошового зобов`язання.
Надання правової допомоги в судах підтверджується рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2015 року та рішенням Апеляційного суду Київської області від 10 червня 2015 року.
Відповідно до підпункту 2.1.1 пункту 2.1 договору та пункту 6.1 договору (зміненого угодою №1 від 12.03.2015 про доповнення договору) одночасно із закінченням розгляду справи судом апеляційної інстанції закінчився строк договору в частині надання правової допомоги та припинилися повноваження виконавця.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2015 року, зміненим рішенням Апеляційного суду Київської області від 10.06.2015 року, позовні ОСОБА_2 були повністю задоволені - присуджено стягнути на користь ОСОБА_2 з ТОВ «Т-Фактор» грошову суму в загальному розмірі 205 393 грн 51 коп.
Вказані вище судові рішення набрали законної сили 10 червня 2015 року, тому зобов`язання позивача щодо надання правової допомоги припинилось виконанням, проведеним належним чином. Як сторона договору, яка його виконала, позивач має право на одержання від відповідача зустрічного виконання.
Так, за умовами пунктів 1.1. та 3.1 договору замовник зобов`язується оплатити надання вої допомоги.
Згідно з п.4.1 Договору сума винагороди обчислюється виходячи з розміру винагороди 1 годину роботи позивача, кількості годин роботи, та позитивного результату.
Відповідач своє зобов`язання виконав частково, сплативши за надання правової допомоги 3 700 грн в тому числі:
- 3 000 грн, згідно підпункту 4.2.1. пункту 4.2 договору, за вчинення дій необхідних для подання позовної заяви та забезпечення реалізації прав і обов`язків Замовника в суді першої інстанції;
- 700 грн, згідно підпункту 4.2.3. пункту 4.2. договору (внесеного угодою №1 від 12.03.2015 року про доповнення договору), за складення апеляційної скарги та забезпечення реалізації прав і обов`язків Замовника в суді апеляційної інстанції.
Неоплаченою залишилась встановлена підпунктом 4.2.2 пункту 4.2 договору винагорода за досягнення позитивного результату - задоволення позову судом.
Протоколом погодження договірної винагороди позивача за досягнення позитивного результату визначено, що сторони дійшли до взаємної згоди щодо винагороди позивача за досягнення позитивного результату і прийняли її в розмірі - 35% від суми інфляційних, 3% річних та процентів за користування коштами, що буде визнана ТОВ «Т-Фактор» за результатом розгляду вимоги відповідача, або підлягатиме стягненню з ТОВ «Т-Фактор» на користь відповідача за рішенням суду.
Винагорода позивача за досягнення позитивного результату складала 71 887 грн 73 коп.
Відповідно до другого речення підпункту 4.2.2 п. 4.2 договору замовник зобов`язаний сплатити винагороду за досягнення позитивного результату у дводенний строк з моменту одержання належних йому від ТОВ «Т-Фактор» сум інфляційних, 3% річних, процентів за користування коштами.
Початок строку сплати відповідачем коштів залежить від моменту виконання судового рішення у справі, в якій позивач надавав відповідачу правову допомогу.
Станом на 15 грудня 2021 року в автоматизованій системі виконавчого провадження були відсутні записи про наявність відкритих виконавчих проваджень, в яких відповідачка була б стягувачем, а ТОВ «Т-Фактор» боржником. З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачалося, що ТОВ «Т-Фактор» змінив назву на «Сейленс», змінив місцезнаходження з міста Бровари на: АДРЕСА_1 , в процесі припинення не перебуває, в процесі провадження у справі про банкрутство не перебуває; має статутний капітал в розмірі 5 500 000 грн.
Відповідачка не подає виконавчий документ у виконавчу службу тому, що прийняла в рахунок виконання зобов`язання ТОВ «Т-Фактор» квартиру АДРЕСА_2 , на яку 11 жовтня 2021 року зареєстрував право власності на підставі попереднього договору №64 від 13 грудня 2010 року, що був укладений між нею та ТОВ «Т-Фактор».
Справа, в якій позивач надавав відповідачці правову допомогу, була пов`язана зі справою №1007/12126/2012 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Т-Фактор» про застосування наслідків недійсного попереднього договору №64 від 13 грудня 2010 року по якому відповідач вніс на рахунок ТОВ «Т-Фактор» грошові кошти в сумі 328 375 грн для укладення в майбутньому (до кінця III кварталу 2011 року) основного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 .
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2013 року підтверджено виникнення грошового зобов`язання ТОВ «Т-Фактор» повернути на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 328 375 грн внаслідок укладення недійсного попереднього договору №64 від 13 грудня 2010 року та присуджено стягнути ці кошти та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.
Присуджені з допомогою позивача на користь відповідачки проценти за користування коштами, інфляційні і 3% річних - це додаткові зобов`язання, які залежать від основного зобов`язання і поділяють його долю.
Примусове виконання судових рішень здійснювалося Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління територіального юстиції у Київській області.
Станом на 15 жовтня 2019 року були відкриті виконавчі провадження по виконанню всіх судових рішень, підтвердженням чому є інформація з Автоматизованої системи виконавчого провадження від 15.10.2019 року.
Усі виконавчі провадження відповідача були приєднані до зведеного виконавчого провадження №40281390 відносно боржника ТОВ «Т-Фактор» до складу якого, станом на 28.09.2016 року, входило 33 виконавчі провадження на загальну суму 10 811 905 грн 12 коп.
Ще 21 жовтня 2013 року у зведеному виконавчому провадженні державним виконавцем складено акт опису й арешту майна ТОВ «Т-Фактор» - незавершеного будівництва житлового 16-поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_4 , який складається з трьох секцій (під`їздів), два з яких збудовані, а третій будується. Будівля з білої цегли. Вікна, двері відсутні. Вказаним Актом на описане майно накладено арешт і встановлено обмеження права користування ним: відчужувати у будь-який спосіб; змінювати технічний стан у будь-який спосіб. Описане майно прийняв на відповідальне зберігання представник ТОВ «Т-Фактор» Панченко А.М.
Акт опису й арешту майна від 21 жовтня 2013 року (далі акт) складений для забезпечення реального виконання рішень приєднаних до зведеного виконавчого провадження за рахунок реалізації вказаного в акті об`єкта незавершеного будівництва.
З посиланням на цей акт Апеляційний суд Дніпропетровської області рішенням від 16 березня 2017 року, залишеним без змін постановою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року, скасував рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 липня 2016 року у справі №200/11097/16-ц про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва за ОСОБА_3 .
На цей акт також посилався начальних Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління територіального юстиції у Київській області у постанові від 10.08.2016 року, якою скасовував постанову державного виконавця від 03.08.2016 року про звільнення об`єкта незавершеного будівництва з-під арешту.
Від 2020 року поведінка відповідача перестала відповідати її попередньому волевиявленню на отримання присуджених судом коштів. Вона не оскаржула повернення виконавчого документа без виконання і не подала його повторно на примусове виконання.
Всупереч судовим рішенням про застосування наслідків недійсного попереднього договору про стягнення на користь відповідачки коштів, дії останнього були направлені на отримання зазначеної вище квартири у новобудові по АДРЕСА_5 . Підтвердженням цьому є той факт, що у жовтні 2020 року відповідачка була включена у перелік інвесторів (фізичних осіб), які підтвердили оплатою та мають право на отримання у власність квартир (приміщень) після введення житлового будинку по АДРЕСА_4 в експлуатацію. З цього вбачається, що відповідачу має належати квартира АДРЕСА_6 , площею 46,25 кв.м., в третій секції будинку.
Зі слів відповідача, виконавчі листи по стягненню з ТОВ «Т-Фактор» коштів на виконанні в виконавчій службі не знаходяться, так як були повернуті ще в 2020 році. Свого зобов`язання перед позивачем відповідачка не визнає, мотивуючи тим, що одержала квартиру, а не гроші.
Позивач з відповідачкою не погоджується, так як обов`язання відповідачки виникло з договору, який є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідачка погоджувалася сплатити позивачу як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена відповідачу судом. Суд присудив на користь відповідачки грошову суму.
Позивач виконав своє зобов`язання належним чином, отже настала черга зустрічного виконання зобов`язання відповідачем.
Будучи пов`язаними взаємними правами та обов`язками (зобов`язаннями), сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов`язання.
Договір не розірвано, недійсним не визнано, підстав для відмови від нього немає, грошове зобов`язання по ньому не припинено.
Відповідно до п.6.2 договору в частині грошового зобов`язання договір діє до повного його виконання.
Відповідачці надавалась можливість не сплачувати позивачу кошти поки відповідачка не отримає належне від ТОВ «Т-Фактор».
Надана відповідачці можливість відновити (покращити) свою платоспроможність за допомогою стягнення присуджених на її користь коштів була спрямована на забезпечення повного виконання нею свого зобов`язання перед позивачем. Ця можливість була втрачена за обставин, за які позивач не несе відповідальності, а саме, коли відповідачка здійснила заміну виконання - замість грошей прийняла квартиру.
Так як відповідачка не подавала виконавчий документ на примусове виконання після його повернення у 2020 році, а також оскільки причина, для якої надавалось відстрочення виконання грошового зобов`язання відпала з отриманням відповідачкою квартири, то 18 грудня 2021 року позивач направив відповідачці вимогу про сплату грошових коштів протягом тридцяти днів від дня пред`явлення вимоги. Вимога була вручена відповідачу 22 грудня 2021 року. Строк сплати закінчився 21 січня 2022 року. Кошти відповідачем сплачені не були.
В будинку по АДРЕСА_4 вартість квартири, подібної до тої, яку прийняла відповідач, складає від 1070000 грн., тому відповідачка має можливість виконати грошове зобов`язання перед позивачем.
Дії відповідачки, яка спочатку уклала з позивачем договір про правову допомогу в суді у справі про стягнення з ТОВ «Т-Фактор» коштів та взяла зобов`язання заплатити позивачу винагороду за досягнення позитивного результату після отримання присуджених судом на його користь коштів, а згодом перестала вчиняти дії по стягненню коштів, прийняла в рахунок виконання зобов`язання квартиру в новобудові по АДРЕСА_7 і не виконує своє зобов`язання по оплаті винагороди позивачу, є недобросовісними.
Відповідачка не може одержувати вигоду з власного правопорушення.
24 травня 2022 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задовленні позову в повному обсязі.
У відзиві послався на те, що дійсно, 07.11.2014 року між відповідачкою (як Замовником) та позивачем (як Виконавцем) був укладений Договір №7/11 про надання правової допомоги. Єдиним предметом вказаного Договору відповідно до п.1.2.1. Договору є вчинення дій, необхідних для подання в Броварський міськрайонний суд Київської області позовної заяви до ТОВ «Т-Фактор» з вимогою про стягнення процентів за користування коштами, інфляційних і 3% річних за порушення грошового зобов`язання. Пізніше, відповідною додатковою угодою, сторони подали повноваження щодо подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області.
Таким чином, єдиним предметом Договору є саме супроводження спору відповідача про стягнення процентів за користування коштами, інфляційних і 3% річних за порушення грошового зобов`язання. Відповідачка не уповноважувала позивача на надання їй правової допомоги в справах щодо отримання прав власності на будь-яке нерухоме майно, або щодо вчинення інших дій.
Фактично на момент укладання Договору про надання правової допомоги №7/11 контрагент відповідача - ТОВ «Т-Фактор» мав численну заборгованість (понад 10 млн. грн.) та перебував в процедурі ліквідації.
Відповідно до п.4.1. Договору сума винагороди обчислюється виходячи з розміру винагороди за 1 годину роботи Виконавця, кількості годин роботи, та позитивного результату.
За п.4.2.1. Договору за вчинення дій, необхідних для подання позовної заяви та представництво в суді першої інстанції Замовник сплачує Виконавцю 3000 гривень.
Вказані кошти були повністю сплачені Замовником Виконавцю - що підтверджує й сам Виконавець в позовній заяві.
Згідно з п.4.2.2. Договору та відповідного протоколу погодження ціни - виключно за досягнення Виконавцем позитивного результату - Замовник сплачує Виконавцю 35% від одержаних Виконавцем від ТОВ «Т-Фактор» (грошових коштів) у вигляді сум інфляційних, 3% річних, процентів за користування коштами. Позитивним результатом відповідно до умов Договору якраз і є отримання Замовником коштів (сум інфляційних, 3% річних, процентів) від ТОВ «Т-Фактор».
Таким чином, Договір встановлює, що додаткова оплата (35%) сплачується Замовником Виконавцю виключно при обов`язковій сукупності наступних умов:
- досягнення Виконавцем позитивного результату його роботи - одержання Замовником від ТОВ «Т-Факто» сум інфляційних, 3% річних, процентів за користування коштами.
- безпосереднє отримання Замовником від ТОВ «Т-Фактор» (внаслідок діл Виконавця) - грошових коштів (на рахунок чи готівкою) в сумі інфляційних втрат, 3% річних, процентів за користування коштами.
Вказаний Договір не містить нечітких або незрозумілих положень. І навіть якби такі положення мали б місце, то відповідно до ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачиться на користь споживача.
Сукупність умов щодо оплати додаткової винагороди не було виконано. Мало того, жодної умови для оплати додаткової винагороди за досягнення позитивного результату не було виконано:
- виконавець під час дії Договору (або й після його закінчення) - не досяг позитивного результату - не отримав для Замовника кошти в сумі інфляційних, 3% річних, процентів за користування коштами.
- замовник під час дії Договору (і після його закінчення) не отримав від ТОВ «Т-Фактор» жодних грошових коштів у будь-якій формі та сумі.
Таким чином, виконавець не досяг позитивного результату, кошти отримані замовником не були, відповідно додаткова винагорода не оплачується й вимоги позивача є безпідставними.
Всі виконавчі документи (виконавчі листи №2/361/227/13, №2/361/473/15, 
№2/361/471/15, №2/361/473/15, №2/361/10/15, №361/5185/15-ц ) в зведеному виконавчому провадженні (хоча вони й не стосуються умов Договору) були фактично повернуті замовнику без виконання (у зв`язку з відсутності майна ТОВ «Т-Фактор»).
Виключно, після втручання Броварської міської ради Київської області, участі держави, добудови багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_7 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області від 24.09.2019 року №1033, Договору про заміну Сторони у Договорі участі, затвердженного рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради Кихївської області від 14.04.2020 року №309 та комплексної забудови земельних ділянок площею 3,1003 га в межах АДРЕСА_8 - ОСОБА_2 отримала квартиру, за яку нею були сплачені кошти в 2010 році.
Крім того, фактичне отримання у власність квартири відбулось внаслідок (інших) судових процесів (справи №361/4317/16-ц (позивач ОСОБА_4 ); три інстанції справи №361/3112/17 (позивач ОСОБА_5); три інстанції справи № 200/11097/16-ц (позивач ОСОБА_5 ); апеляційна справа № 2-520/11 (позивач ОСОБА_4 )).
Предметом вказаного Договору було виключно - стягнення грошових коштів за фактичне невиконання ТОВ «Т-Фактор» умов попередніх договорів та користування останнім коштами, що належить ОСОБА_2 .
Це вкотре підтверджує безпідставність вказаного позову.
Також, слід зазначити, що позивач в позові не вірно трактує умови Договору - та зазначає, що досягнення позитивного результату є задоволення позову судом, що не відповідає умовам Договору. Відповідно до умови Договору - досягнення позитивного результату є отримання коштів Замовником.
Відповідачка не здійснювала заміну виконання рішення суду як про це зазначає позивач в своєму позові. По-перше, у відповідачки відсутнє процесуальне право змінювати порядок виконання рішення суду, по-друге - рішення суду не виконане, всі виконавчі документи повернуті. Квартира не має жодного відношення до позову про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі СПД ФОП ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким позов задовольнити.
Скарга обґрунтована тим, що позивач своє зобов`язання виконав повністю 10.06.2015 року, разом із закінченням апеляційного розгляду справи №361/10235/14-ц, в якій він надавав правову допомогу. Ніколи претензій по Договору відповідач не заявляв. Він неодноразово звертався за правовою допомогою і в інших своїх судових справах і завжди її отримував.
Документи з виконавчого провадження, які СПД ФОП ОСОБА_1 додавав до свого позову, були отримані, коли в рамках інших правовідносин з відповідачем, він захищав права в інших судових справах, пов`язаних з об`єктом незавершеного будівництва по АДРЕСА_4 . Підтвердженням цього є, зокрема, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2017 року.
Вважає, що суд першої інстанції своїм незаконним рішенням позбавив позивача права на оплату праці, яке гарантоване Конституцією України, та на яку він розраховував під час укладення договору.
Відповідачці, яка замість належних їй від ТОВ «Т-Фактор» грошей прийняла квартиру, вигідно таке тлумачення підпункту 4.2.2 пункту 4.2. Договору, яке зробив суд першої інстанції, так як воно призводить до неможливості виконання договірного зобов`язання взагалі і ніколи.
Вказує, що тлумачення договору не може бути таким, що призводитиме до неможливості виконання договірного зобов`язання взагалі і ніколи. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 року у справі №740/2904/17.
Ці обставини суд встановив правильно, але висновок з цих обставин зробив неправильний. Він вказує: «Таким чином були виконані умови попереднього договору №64 - від 13 грудня 2010 року, згідно якого сторони зобов`язувались у майбутньому, в строк до кінця II кварталу 2011 року укласти основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_9 на умовах визначених попереднім договором».
Для такого висновку у суду не було підстав тому, що: по-перше, в матеріалах справи відсутній основний договір купівлі-продажу квартири, по-друге, такий висновок суперечить встановленим судом обставинам, що попередній договір №64 від 13 грудня 2010 року був недійсний, і по ньому ТОВ «Т-Фактор» зобов`язаний був повернути ОСОБА_2 кошти, а в рахунок цього зобов`язання ОСОБА_2 прийняла квартиру, по-третє, імперативною нормою ч.1 ст.216 ЦК визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Отже, помилковим є висновок суду, що були виконані умови попереднього договору №64 від 13 грудня 2010 року шляхом укладення основного договору тому, що по факту відбулася заміна виконання наслідків недійсності попереднього договору шляхом прийняття квартири замість грошей.
Оскільки суд встановив, що відповідачка прийняла квартиру в рахунок виконання грошового зобов`язання ТОВ «Т-Фактор» повернути на його користь кошти, внаслідок укладення недійсного попереднього договору № 64 від 13 грудня 2010 року, то суду потрібно враховувати, що у зміст цього зобов`язання входить не тільки основний борг 328375,00 грн. присуджений відповідачу у справі №1007/12126/2012, а й присуджена відповідачу, з його  допомогою у справі № 361/10235/14-ц, грошова сума в загальному розмірі 205393 грн. 51 коп. ( в тому числі: сума інфляційних у розмірі 86292 грн. 52 коп. за період прострочення від  26.06.2013 до 17.12.2014, сума 3% річних у розмірі 17365 грн. 66 коп. за період прострочення від 26.06.2013 до 17.12.2014 року, сума процентів за безпідставне користування коштами за період від 13 грудня 2010 року до 10 грудня 2014 року в розмірі 101735 грн. 33 коп.).
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 року у справі №910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
Прийняття квартири замість грошей так само погашає зобов`язання, як і сплата грошей. Якщо вартість квартири більша за борг то погашається вся сума боргу. Якщо вартість квартири менша за борг, то вимоги кредитора погашаються у черговості, в якій проценти погашаються перед основним боргом. Це випливає зі змісту ст.534 ЦК України. Інфляційні погашаються разом з основним боргом (У п.29 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 року у справі 
№905/21/19 вказано про те, що при зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів).
Вартість квартири, прийнятої відповідачкою, перевищує загальну суму коштів присуджених йому зазначеними судовими рішеннями у зв`язку з недійсністю попереднього договору № 64 від 13 грудня 2010 року. Інформація з сайта ЛУН (Новобудови Броварів), якій суд не дав оцінки, підтверджує, що в будинку по АДРЕСА_4 вартість квартири, подібної до тої, яку прийняла відповідачка складає від 1070000 грн.
Інше повинна доводити відповідачка, тому що в неї були правовідносини з ТОВ «T-Фактор» і наступним забудовником, від якого вона прийняла в рахунок зобов`язання ТОВ «T-Фактор» квартиру, але не подано жодного доказу до матеріалів справи.
Отже, помилковим є і інший висновок суду, що присуджені відповідачці, з його допомогою у справі №361/10235/14-ц, суми інфляційних, 3% річних, процентів за користування коштів не погашені.
Вважає, що суд не дав оцінки вимозі про сплату грошових коштів.
Цей доказ підтверджує встановлення відповідачці строку виконання зобов`язання, який став невизначеним після того, як відповідачка замість грошей прийняла квартиру.
В позовній заяві СПД ФОП ОСОБА_1 посилався на Акт опису й арешту майна від 21.10.2013 року, який підтверджує, що стягнення на користь ОСОБА_2 з ТОВ «Т-Фактор» сум інфляційних, 3% річних та процентів за користування коштами, присуджених у справі 361/10235/14-ц, в якій позивач надавав правову допомогу, було реальним тому, що забезпечено арештом об`єкта незавершеного будівництва житлового 16-поверхового будинку за адресою: АДРЕСА_4 . 
Суд першої інстанції досліджував акт опису й арешту майна від 21.10.2013 року окремо від інших доказів, тому зробив неправильний висновок, що цей акт не поширюється на виконавчі листи у справі №361/10235/14-ц.
Вказує, що в позовній заяві та відповіді на відзив, він навів всі умови для можливого задоволення позовних вимог, але суд в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, в порушення п.3 ч.4 ст. 65 ЦПК, не зазначив мотивованої оцінки таких аргументів.
Вважає, що після того, як він ( ОСОБА_1 ) виконав своє зобов`язання по Договору, він мав правомірні очікування на отримання винагороди після настання строку її сплати. Право вимоги щодо сплати йому винагороди є майном та, відповідно, об`єктом права власності, захист якого гарантує стаття 41 Конституції України.
Підстав для невиконання відповідачем свого обов`язку немає, - договір не розірвано, недійсним не визнано, підстав для відмови від нього немає, грошове зобов`язання по ньому не припинено.
Наголошує, що оскільки суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, зробив висновки, що не відповідають обставинам справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права, то рішення підлягає скасуванню.
Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.
Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з  ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України  суд апеляційної  інстанції переглядає  справу за  наявними в ній і  додатково поданими  доказами та  перевіряє законність  і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах доводів та  вимог апеляційної  скарги.  Суд апеляційної  інстанції досліджує  докази,  що стосуються  фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). 
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи частково позовну заяву, суд першої інстанції виходив з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, зміни, які відбулись в його житті, що призвело до негативних наслідків.
Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно ч.1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
За ч.1, 2  ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч.1, 2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
За ч.1, 2 ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Згідно з ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Як встановлено судом, 07 листопада 2014 року між ФОП ОСОБА_1 (виконавець) та ОСОБА_2 (замовник) був укладений договір про надання правової допомоги №7/11.
За п.1.2.1. Договору є вчинення дій необхідних для подання в Броварський міськрайонний суд Київської області позовної заяви до ТОВ «Т-Фактор» з вимогою про стягнення процентів за користування коштами, інфляційних і 3% річних за порушення грошового зобов`язання. Пізніше, відповідною додатковою угодою, сторони подали повноваження щодо подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області.
Отже, як вірно зазначено судом, єдиним предметом Договору є саме супроводження спору відповідачки про стягнення процентів за користування коштами, інфляційних і 3% річних за порушення грошового зобов`язання. Відповідачка не уповноважувала позивача на надання їй правової допомоги в справах щодо отримання прав власності на будь-яке нерухоме майно, або щодо вчинення інших дій.
Відповідно до п.4.1. Договору сума винагороди обчислюється виходячи з розміру винагороди за 1 годину роботи Виконавця, кількості годин роботи, та позитивного результату.
Згідно з п.4.2.1. Договору за вчинення дій, необхідних для подання позовної заяви та представництво в суді першої інстанції, Замовник сплачує Виконавцю 3000 гривень.
Вказані кошти були повністю сплачені Замовником Виконавцю - що підтверджує й сам Виконавець в позовній заяві.
За п.4.2.2. Договору та відповідного протоколу погодження ціни - виключно за досягнення Виконавцем позитивного результату - Замовник сплачує Виконавцю 35% від одержаних Виконавцем від ТОВ «Т-Фактор» (грошових коштів) у вигляді сум інфляційних, 3% річних, процентів за користування коштами. Позитивним результатом відповідно до умов Договору якраз і є отримання Замовником коштів (сум інфляційних, 3% річних, процентів) від ТОВ «Т-Фактор».
Отже, Договір встановлює, що додаткова оплата (35%) сплачується замовником виконавцю виключно при обов`язковій сукупності наступних умов:
- Досягнення Виконавцем позитивного результату його роботи - одержання Замовником від ТОВ «Т-Фактор» сум інфляційних, 3% річних, процентів за користування коштами.
- Безпосереднє отримання Замовником від ТОВ «Т-Фактор» (внаслідок від виконавця) грошових коштів (на рахунок чи готівкою) в сумі інфляційних втрат, 3% річних, процентів за користування коштами.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 01 березня 2013 року підтверджено виникнення грошового зобов`язання ТОВ «Т-Фактор» повернути на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 328 375 грн внаслідок укладення недійсного попереднього договору №64 від 13 грудня 2010 року та присуджено стягнути ці кошти та моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.
Відповідачка прийняла в рахунок виконання зобов`язання ТОВ «Т-Фактор» квартиру АДРЕСА_2 , на яку 11 жовтня 2021 року зареєструвала право власності на підставі попереднього договору №64 від 13 грудня 2010 року, що був укладений між нею та ТОВ «Т-Фактор» та по якому відповідачка внесла на рахунок ТОВ «Т-Фактор» грошові кошти в сумі 328375 грн. для укладення в майбутньому (до кінця III кварталу 2011 року) основного договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 .
Також становлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від  03 березня 2015 року у справі за №361/10235/14-ц позов ОСОБА_2 задоволено частково і рішення було оскаржено до Апеляційного суду Київської області. 
10 червня 2015 року рішенням Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу задоволено. Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області скасовано у частині відмови у задоволенні позовних вимог і в частині стягнення з ОСОБА_2 судового збору в розмірі 806 грн 42 коп. і в цій частині ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_2 в частині стягнення процентів за користування коштами задоволено. 
Стягнуто з ТОВ «Т-Фактор» в особі ліквідаційної комісії на користь ОСОБА_2 проценти за користування безпідставно отриманими коштами за період від 13 грудня 2010 року до 10 грудня 2014 року у розмірі 101 735 грн 33 грн. Стягнуто з ТОВ «Т-Фактор» на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір при подачі апеляційної скарги у розмірі 508 грн 68 коп. і витрати на правову допомогу у розмірі 700 грн. Стягнуто з ТОВ «Т-Фактор» на користь держави судовий збір у розмірі 806 грн 42 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
У вказаній цивільній справі за №361/10235/14-ц (провадження №2/361/473/15) брав участь представник позивача ОСОБА_1 згідно договору за №7/11 про надання правової допомоги від 07 листопада 2014 року (додаток 1, 2 до договору про надання правової допомоги № 7/11 від 07 листопада 2014 року.)
В Акті опису та арешту майна від 21 жовтня 2013 року, на який посилався позивач, зазначено про примусове виконання виконавчих листів, виданих Броварським міськрайонним судом Київської області від 14 червня 13 року, 07 серпня 2013 року та 02 вересня 2013 року, в справах №2/361/227/13, №2/361/1044/13 та №2/361/726/13 про стягнення з ТОВ «Т-Фактор» на користь ОСОБА_2 боргу 3 000 грн та 328 375 грн, на користь ОСОБА_6 боргу в розмірі 339 120 грн, на користь ОСОБА_7 боргу в розмірі 354 532 грн 89 коп.
Отже, на виконанні у зведеному виконавчому провадженні № 40281390 станом на 21 жовтня 2013 року (згідно Акту) не перебував виконавчий лист, виданий Броварським міськрайонним судом Київської області у справі за № 361/10235/14-ц (провадження № 2/361/473/15) за рішенням Броварського міськрайонного суду Кивїської області від 03 березня 2015 року.
Як вбачається із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.01.2022 року, підставою для державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на квартиру за адресою АДРЕСА_10 , є попередній договір, серія та номеру: 64, виданий 13.12.2010 року, видавник ТОВ «Т-Фактор» та ОСОБА_2 та ін. Підставою для внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 60983400 від 19.10.2021 року 09:52:50, виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області.
Отже, були виконанні умови попереднього договору №64 від 13 грудня 2010 року, згідно якого сторони зобов'язувались у майбутньому, в строк до кінця ІІ кварталу 2011 року укласти основний договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_9 на умовах, визначених попереднім договором.
З огляду на вищенаведені докази, а також, на зміст договору №7/11 про надання правової допомоги від 07.11.2014 року, додатки до договору №1, № 2, угоду №1 про доповнення договору про надання правової допомоги №7/11 від 07 листопада 2014 року від 12.03.2015 року, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2015 року та рішення Київського апедяційного суду Київської області від 10 червня 2015 року, в тому числі, Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.01.2022 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості в розмірі 71887 грн. 73 коп. та судових витрат, оскільки ОСОБА_2 не одержувала належних їй від ТОВ «Т-Фактор» сум інфляційних, 3% річних, процентів за користування коштів (п.4.2.2) і саме у справі за позовом до ТОВ «Т-Фактор» з вимогою про стягнення процентів за користування коштами та інфляційних і 3 % річних за порушення грошового зобов`язання (п.1.2.1), та на даний час рішення суду у справі №361/10235/14-ц (провадження №2/361/473/15) так і не виконано.
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.  
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.
Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в  рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. 
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 липня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий:  

Судді: