П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 р.	м.Одеса	Справа № 540/5649/21	

Головуючий в 1 інстанції: Варняк С.О.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Херсон
                                                                                               Повний текст судового рішення складений 30.11.2021р.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Єщенка О.В., Яковлєва О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України на рішення   Херсонського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, господарського суду Херсонської області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області про стягнення недоотриманої суддівської винагороди, -
В С Т А Н О В И В:
27.09.2021р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної судової адміністрації України, господарського суду Херсонської області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України у Херсонській області про стягнення з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України, головним розпорядником яких є Державна судова адміністрація України, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з бюджетної програми КПКВК 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів» на її користь грошову суму у вигляді недоотриманої суддівської винагороди за період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. включно в сумі 127146,77грн. з відрахуванням обов`язкових податків та зборів.
В обґрунтування позову зазначено, що Державною судовою адміністрацією України неправомірно застосовано при нарахуванні та виплаті позивачу суддівської винагороди з    квітня по серпень 2020 року обмеження, які встановлені    ст.29 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік»    у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»  від 13.04.2020р. 553-IX. 
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 30.11.2021р. позов задоволений.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, Державна судова адміністрація України подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апелянт зазначає, що діяв у спірних правовідносинах правомірно, зокрема, відповідно до приписів ч.1,3  ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»  (у редакції  Закону України №553-ІХ), якою серед іншого встановлено, що нарахована заробітна плата, грошове забезпечення працівників, суддівська винагорода суддів обмежувалась максимальним розміром 47230грн. на місяць. Крім того, рішенням Ради суддів України від 24.04.2020р. №22 зазначено, що обмеження, встановлені  Законом України №553-IX, слід застосовувати виключно до частини суддівської винагороди, заробітної плати, грошового забезпечення, розрахованих, починаючи з 18.04.2020р., пропорційно до кількості відпрацьованих у місяці робочих днів, виходячи з фактично відпрацьованого часу з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу та інших надбавок і доплат). Розрахунок суддівської винагороди слід здійснювати на загальних підставах, а обмеження максимального її розміру, передбачені  Законом України №553-ІХ, слід застосовувати до загальної суми розрахованої суддівської винагороди.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що указом Президента України від 01.08.2016р. №321/2016 призначено ОСОБА_1 на посаду судді господарського суду Херсонської області. /а.с.12/
Наказами господарського суду Херсонської області від 12.09.2016р. №01.02-02/9 зараховано ОСОБА_1 до штату господарського суду Херсонської області на посаду судді з 12.09.2016р. /а.с.11/
Відповідно до довідки господарського суду Херсонської області від 17.09.2020р. №01.01-16/7623/21 сума недоотриманої суддівської винагороди за період обмеження відповідно до ст.29 Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік») з 18.04.2020р. по 27.08.2020р. включно склала 127146,77грн. /а.с.15/
Не погоджуючись з виплатою суддівської винагороди з урахуванням обмежень за період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. позивач звернулася до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016р. №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (надалі -  Закон України №1402-VIII) судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними законом. Судову владу реалізовують судді та, у визначених законом випадках, присяжні шляхом здійснення правосуддя у рамках відповідних судових процедур.
За правилами  ст.135 Закону України №1402-VIII  суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом.
Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Гарантії незалежності суддів встановлено у ст. ст.  48,  52  розділу  III, ст.  117  розділу  VII, розділах  IX,  X Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453 від 07.07.2010р. у редакції  Закону України №192, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених  Конституцією України  гарантій незалежності суддів.
У Рішенні від 03.06.2013р. №3-рп/2013 у справі №1-2/2013 Конституційний Суд України зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить ч. 1 ст. 55 Конституції України.
У рішенні від 04.12.2018р. №11-р/2018 у справі №1-7/2018 (4062/15) Конституційний Суд України вказав, що обов`язок держави щодо забезпечення фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, закріплений у  ст.130 Конституції України, є однією з конституційних гарантій незалежності суддів. Системний аналіз положень  Конституції України  свідчить про те, що ними встановлено обов`язок держави забезпечити належні умови праці та фінансування для суддів, а отже, сформувати та законодавчо закріпити таку систему фінансування, в тому числі розмір винагороди суддів, яка гарантуватиме їх незалежність.
Така позиція Конституційного Суду України збігається з приписами Європейської хартії щодо статусу суддів від 10.07.1998р., у пп. 6.1 п. 6 якої зазначено, що суддям, які здійснюють суддівські функції на професійній основі, надається винагорода, рівень якої встановлюється з тим, щоб захистити їх від тиску, спрямованого на здійснення впливу на їх рішення, а ще загальніше на їх поведінку в рамках здійснення правосуддя, тим самим підриваючи їх незалежність і безсторонність. Зменшення органом законодавчої влади розміру посадового окладу судді призводить до зменшення розміру суддівської винагороди, що, у свою чергу, є посяганням на гарантію незалежності судді у виді матеріального забезпечення та передумовою впливу як на суддю, так і на судову владу в цілому.
Так, 11.03.2020р. Кабінету Міністрів України прийняв постанову №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», якою установлено з 12.03.2020р. до 22.05.2020р. на всій території України карантин.
Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено на всій території України згідно  постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2020р. №392.
18.04.2020р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України від 13.04.2020р. №553-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік», яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено ст. 29 наступного змісту: «Установити, що у квітні 2020р. та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01.01.2020р. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки. Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України. Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті)».
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, у спірний період позивачу нараховувалася та виплачувалася суддівська винагорода з урахуванням обмежень, встановлених  Законом України №553-ІХ.
Відповідно до ч.1-4  ст.7 КАС України  суд вирішує справи відповідно до  Конституції  та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені  Конституцією  та законами України.
У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.
Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить  Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми  Конституції України  як норми прямої дії.
У такому випадку суд після винесення рішення у справі звертається до Верховного Суду для вирішення питання стосовно внесення до Конституційного Суду України подання щодо конституційності закону чи іншого правового акта, що віднесено до юрисдикції Конституційного Суду України.
Отже, адміністративний суд при вирішенні спору повинен застосувати правовий акт, який має вищу юридичну силу, тобто в спірних правовідносинах приписи ч.2  ст.130 Конституції України.
Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» не є Законом про судоустрій, виключно яким відповідно до ч.2 ст.130 Конституції України  може встановлюватись розмір винагороди судді, а тому у відповідача були відсутні правові підстави для застосування його положень при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди позивача, яка, як одна із складових гарантій незалежності суддів, не може бути змінена чи врегульована іншим законом, ніж змінами до  Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
В даному випадку відповідач, навіть після набрання чинності  Законом України №553-IX, та доповненням  Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»  ст.29 мав діяти виключно в межах приписів ч.2 ст.130 Конституції України, тобто застосовувати для обчислення розміру винагороди судді виключно положення  Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
З цього випливає, що у відповідача були відсутні законні підстави для обмеження розміру суддівської винагороди позивача.
При цьому, рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020р. №10-р/2020 визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), положення ч. 1, 3  ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019р. №294-ІХ  зі змінами, абз.9 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020р. №553-ІХ.
Отже, оспорюваними положеннями ст.29 Закону України №294 заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб органів законодавчої та судової влади поставлені в залежність від виконавчої влади.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що при нарахуванні та виплаті суддівської винагороди відповідач мав керуватися виключно  Законом України «Про судоустрій та статус суддів», при цьому застосування  ст.29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»  прямо суперечить  ст.130 Конституції України.
Тому, обмеження в період з 18.04.2020р. по 28.08.2020р. суддівської винагороди позивача розміром, що не перевищує десять прожиткових мінімумів, на підставі  ст. 29 Закону України №294-ІХ  (зі змінами, внесеними  Законом України №553-ІХ) є неправомірним.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду викладеними у постанові від 03.03.2021 року у справі №340/1916/20.
Згідно ч. 1,2  ст. 148 Закону №1402-VIII  фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Видатки загального фонду Державного бюджету України на утримання судів належать до захищених статей видатків Державного бюджету України.
Частиною 4 наведеної статті визначено, що функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює Державна судова адміністрація України.
Відповідно до положень ч. 1,3 ст.151 зазначеного Закону Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління. Рішення про утворення територіальних управлінь та визначення їх кількості приймається Державною судовою адміністрацією України за погодженням з Вищою радою правосуддя.
Аналогічну норму також містить пункт 3 Положення про Державну судову адміністрацію України, яке затверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 17.01.2019р. №141/0/15-19 (надалі - Положення №141/0/15-19).
Крім того, відповідно до п.5 вищезгаданого Положення №141/0/15-19 основними завданнями ДСА України є, зокрема організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом; забезпечення належних умов діяльності судів, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України та органів суддівського самоврядування в межах повноважень, визначених законом.
Аналіз наведених норм права у сукупності з обставинами даної справ дають підстави для висновку, що саме на відповідачів, покладено обов`язки щодо організаційного та фінансового  забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом та забезпечення належних умов діяльності судів щодо виплати суддівської винагороди.
Судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо неможливості стягнення  коштів з Державної судової адміністрації України, виходячи з наступного.
Зважаючи на наведені положення   Закону України №1402-VIII   у зіставленні з положеннями ч.1, п.1 ч.2, ч.5 ст.22, ч.1 ст.23 Бюджетного кодексу України, головним розпорядником бюджетних коштів, виділених, зокрема, на виплату суддівської винагороди (суддям місцевих і апеляційних судів) є Державна судова адміністрація України, яка, серед іншого, визначає обсяг видатків розпорядників нижчого рівня на ці потреби, то саме вона, як суб`єкт владних повноважень мала б відповідати за погашення заборгованості, яка виникла внаслідок невиплати судді у повному обсязі суддівської винагороди.
Крім того, у віданні Державної судової адміністрації України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень - КПКВ 0501150 «Виконання рішень судів на користь суддів», призначена саме для таких цілей. За правилами пункту 25 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р. №845, наявність такої програми означає, що списання коштів здійснюватиметься саме за нею. 
У цьому зв`язку треба зауважити також, що, враховуючи приписи ч.1 ст.2, ч.1 ст.3 Закону України від 05.06.2012р. №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», списання коштів за судовими рішеннями, боржником за якими є державний орган, можливе у тому випадку, коли способом захисту порушеного права буде стягнення коштів з Державної судової адміністрації України.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові по справі №640/23385/20 від 05.10.2021р.
За правилами  ст.316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України залишити без задоволення, рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2021 року  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Яковлєв О.В.