ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2022 року	Львів	Справа № 140/5141/22 пров. № А/857/12964/22	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 

головуючого судді                                       Святецького В.В., 
суддів                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,
          
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року про повернення позовної заяви у справі №140/5141/22 (головуючий суддя Дмитрук В.В., м. Луцьк) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,-  

                                                         ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо нарахування та виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; зобов`язання здійснити перерахунок та виплату йому, як особі з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи, разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, в розмірі 11566 грн.
Ухвалою від 03 серпня 2022 року Волинський окружний адміністративний суд позовну заяву залишив без руху та надав строк для усунення недоліків позовної заяви – сім днів з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою від 17 серпня 2022 року Волинський окружний адміністративний суд позовну заяву повернув позивачу.
Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу незаконною і необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує на те, що суд першої інстанції не врахував, що саме на суд покладений обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Також, саме на суд покладений обов`язок встановлювати правильного відповідача у спорах, при цьому надавати правову оцінку їх дій при вирішенні спору саме при розгляді справи, а не на стадії відкриття провадження.
З огляду на наведене вище, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду від 17 серпня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі частини 2 статті 312 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Постановляючи ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції керувався тим, що позивач не усунув недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, оскільки в новій редакції позовної заяви зазначено відповідачами Департамент соціальної політики Луцької міської ради та Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області, однак позовні вимоги заявлені лише до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим з наступних підстав.
Відповідно до частини 2 статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частиною 1 статті 168 КАС України встановлено, що позов пред`являється шляхом подання позовної заяви в суд першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.
Відповідно до частин 1, 2 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
З матеріалів справи встановлено, що ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки позовні вимоги заявлені до неналежного відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області.
На виконання ухвали судді суду першої інстанції, позивач подав нову позовну заяву, в якій відповідачами зазначив Департамент соціальної політики Луцької міської ради та Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області.
Так, статтею 160 КАС України встановлено вимоги до позовної заяви, зокрема, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. В позовній заяві зазначається зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.
Відповідно до пунктів 9, 7 частини 1 статті 4 КАС України відповідач - суб`єкт владних повноважень, а у випадках, визначених законом, й інші особи, до яких звернена вимога позивача; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Згідно з частиною 4 статті 46 КАС України встановлено, що відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
За змістом статті 48 КАС України, якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
На підставі системного аналізу вказаних положень КАС України суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що визначення відповідача у справі є правом позивача, який не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Отже, зазначення у позовній заяві неналежного, на переконання судді суду першої інстанції, відповідача, не є підставою для залишення позовної заяви без руху, тим більше, підставою для повернення позовної заяви, оскільки суд першої інстанції не позбавлений можливості визначити належного відповідача у справі, не повертаючи позовну заяву позивачу.
При цьому, суд зазначає, що не зазначення позивачем змісту позовних вимог щодо Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області не є підставою для повернення позовної заяви, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області є неналежним відповідачем, при цьому позивачем правильно зазначено належного відповідача - Департамент соціальної політики Луцької міської ради.
Згідно з частиною 2 статті 6 КАС України та статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
Зокрема, у рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
В рішенні від 12.01.2000 у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28.10.1998 у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог, що стало порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25). Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
Отже, виходячи з норм Конституції України та міжнародного права, повернення апеляційної скарги з формальних підстав унеможливлює доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи. Хоч право доступу до суду і не є абсолютним, це право не повинно обмежуватись таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець.
З огляду на встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку про передчасність висновку суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому її слід скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст.308, 311, 315, 320, 321, 322, 325 КАС України, суд -                                                          
                                                           
                                                  ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2022 року про повернення позовної заяви у справі №140/5141/22 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.      

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов